Справа № 455/885/26
Провадження № 2/455/662/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

07 липня 2026 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Івасенко С.М.,
секретаря судового засідання Бобельської Н.М.,
учасники справи – не з`явилися
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі - позивач, новий кредитор) звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (надалі - відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії № 502371957 від 01.05.2024 року (надалі - кредитний договір).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач уклав кредитний договір з Товариством з обмеженою відповідальністю « ОПТИМАЛЬНІ КРЕДИТИ» (надалі – кредитодавець, кредитор 1). Кредитор 1 свої обов`язки виконав – надав кредит. Відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання, визначені кредитним договором, не виконав , що є підставою для стягнення заборгованості в судовому порядку. При цьому, кредитор 1 відступив право вимоги за кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (надалі –кредитор 2), яке відчужило право вимоги за кредитом відповідачки позивачу. Також просить стягнути судові витрати. 
19 травня 2026 року суд відкрив провадження у справі та постановив слухати справу в порядку спрощеного позовного провадження.
Судове засідання, призначене на 09 червня 2026 року, суд відклав на 07 липня 2026 рік, оскільки це була перша неявка відповідача, повідомленого належним чином і який не проінформував суд про причини неявки. Відзиву відповідач не подав.
В судове засідання, призначене на 07 липня 2026 рік, сторони не з`явилися. Суд не визнавав явку учасників справи обов`язковою.
Позивач та його представник були повідомлені про дату та час судового засідання через електронний суд.
В прохальній частині позовної заяви (п.4) міститься заява про проведення розгляду справи за відсутності позивача та погодження на ухвалення заочного рішення у справі на підставі наявних у справі доказів.
Відповідач викликався до суду шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті суду 09.06.2026 року, оскільки попередня судова повістка повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». ( трекінг R067177226030).
Суд також повідомляв відповідача про судове засідання шляхом надсилання повістки про виклик до суду на вказану в позовній заяві електронну адресу. Електронне сповіщення доставлено відповідачу 09.06.2026 року.
Суд вважає, що для забезпечення участі сторін в розгляді їх справи вжив всі можливі засоби, однак, в судове засідання, призначене на 07 липня 2026 рік, вони не з`явилася.
Враховуючи те, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав, тому у відповідності до вимог ст.280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.
Суд на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, не здійснював фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. 
Дослідивши докази та здійснивши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також проаналізувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
01.05.2024 року кредитор 1 та відповідач уклали кредитний договір. Відповідно до умов якого кредитор 1 зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії в сумі кредитного ліміту у розмірі 4400,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичалльник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору (п.2.1.).
Кредитна лінія - вид кредиту, надання якого здійснюється повністю або частинами (траншами) в узгоджені сторонами строки протягом строку дії кредитного договору. При цьому, кредитним договором передбачено право позичальника отримати кредит у межах встановленого кредитного ліміту у разі часткового його погашення протягом строку дії кредитного договору (п. 1.1.14.).
Сума кредитного ліміту, вказана в п. 2.1. кредитного договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії кредитного договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника (п.2.2.).
Кредитор 1 мав надати позичальнику перший транш за кредитним договором в сумі 4400 грн 00 коп. 01.05.2024 року (п.2.3.).
Другий та решта траншів за кредитним договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах передбачений кредитним договором.( п.2.4.).
Кредит надається з метою задоволення поточних споживчих потреб позичальника (п.2.5.).
Позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення кредитного договору строк дисконтного періоду користування складає 10 днів від дати отримання позичальником першого траншу ( п.3.1.).
Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за кредитним договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 10 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 660 грн 00 коп. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через особистий кабінет (п.3.3.).
Кожен окремий транш за кредитним договором міг надаватися позичальнику шляхом переказу грошових коштів з рахунку кредитора 1 на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки 5169-36XX-XXXX-6435 до 3 банківських днів з моменту укладення кредитного договору чи ініціювання отримання чергового траншу за ним чи шляхом видачі готівкових коштів ( п.5.1.). 
Позичальник в будь-який час, протягом дисконтного періоду дії кредитного договору, може отримати черговий транш в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, в тому числі при частковому погашенні кредиту. Повернення кредиту в повному обсязі позбавляє права позичальника отримати нові транші, а кредитний договір вважається достроково припиненим шляхом його повного виконання ( п.6.1.) .
В обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п. 11.1 Договору; дострокового припинення дії Договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2., або п. 9.1.1.7. кредитного договору ( п. 7.2.).
Кінцева дата повернення ( виплати кредиту) – 31.05.2029 рік ( п.7.3.).
Кредитний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії кредитного договору, діють до повного їх виконання ( п.11.1.).
Кредитодавець має право в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом в разі виявлення недостовірної, неповної або помилкової інформації у заявці на отримання кредиту, та/або отримання негативної інформації про позичальника в Бюро кредитних історій, та/або в разі дострокового припинення надання кредитором 1 фінансових послуг, та/або у разі дострокового розірвання кредитного договору в порядку передбаченому Договором, та/або прострочення сплати нарахованих процентів позичальником ( п. 9.1.1.2).
У разі затримання позичальником сплати процентів за користування кредитом щонайменше на один місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення позичальника про дострокове припинення кредитного договору. При цьому кредитний договір вважається розірваним з моменту відправлення відповідного повідомлення, в тому числі на електронну пошту позичальника ( п.9.1.1.7.).
Проценти за договором сплачуються в наступному порядку: протягом дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування. У разі продовження позичальником дисконтного періоду кредитування, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього договору; після закінчення дисконтного періоду кредитування, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно ( п.7.4.1,7.4.2.).
Згідно п. 8.3. договору на момент укладення кредитного договору та отримання першого траншу за цим договором - базова процентна ставка складає 1,500 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 547,00 відсотків річних. У разі отримання додаткових траншів в період з 23.04.2024 року до 20.08.2024 року базова процентна ставка складає 1,5 % в день за користування траншем. У разі отримання додаткових траншів за цим договором після 21.08.2024 року, базова процентна ставка, яка використовується нарахування процентів за користування цими додатковим траншами складає 1 % за день користування таким траншем(п.8.3.).
Проценти в розмірі визначеному за правилами кредитного договору, нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом починаючи з першого дня надання траншу за кредитним договором та до дня закінчення строку дії цього договору чи його дострокового припинення (п. 8.2.).
Позичальник має право користуватися кредитом від дати фактичного отримання суми кредиту за кожним траншем та до закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання ( п.11.2).
Кредитодавець має право в будь-який час, в тому числі після закінчення дисконтного періоду, без згоди позичальника відступити права грошової вимоги за договором будь-якій фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу, шляхом укладення будь-якого не забороненого законом правочину, зокрема договору факторингу ( п. 9.1.1.5.).
Кредитний договір містить і інші умови, пов`язані з його укладенням та виконанням.
Позивач підписав договір кваліфікованим цифровим підписом. Відповідач підписав кредитний договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором MКХS 01.05.2024 року 17:26:34. 
В заявці на отримання кредиту відповідач зазначив реквізити платіжної картки - 5169-36XX-XXXX-6435.
Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути в передбачені договором строки кредит та сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі (п. 9.2.2.1.).

Перед укладенням кредитного договору відповідач отримав паспорт споживчого кредитування, про що свідчить електронний підпис відповідача 6358 від 01.05.2024 року. 

Кредитор 1 свої зобов`язання за кредитним договором виконав, 01 травня 2024 року перерахував на картковий рахунок 5169-36XX-XXXX-6435 кошти в сумі 4400,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення від 01.05.2024 року. Призначення платежу: переказ коштів згідно договору №502371957, ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 , для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_2 .
Заборгованість за кредитним договором, яка розрахована кредитором 1 станом на 24.07.2024 рік становить 11484,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту - 4400,00 грн, по процентам – 4884,00 грн, по неустойці – 2200,00 грн. Відповідач 11.05.2024 року погасив 660,00 грн, які зараховані кредитором 1 на погашення процентів за користування кредитом. 
20 березня 2024 року кредитор 1 та кредитор 2 уклали договір факторингу № 20/0324-01, за яким кредитор 2 зобов`язався передати (сплатити) кредитору 1 грошові кошти за плату, а кредитор 1 зобов`язався відступити кредитору 2 права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 4.1. договору факторингу № 20/0324-01 від 20.03.2024 року перехід права вимоги до позивача відбувається з моменту підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог. 
Відповідно до п. 1.3. договору факторингу № 20/0324-01 від 20.03.2024 року визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому .
Право вимоги за кредитним договором на суму 11848,00 грн, стягнення заборгованості за яким є предметом розгляду у цій справі, кредитор 2 набув 24.07.2024 року, що підтверджується копією витягу з реєстру прав вимоги №3 від 24.07.2024 року.
Заборгованість за кредитним договором, яка розрахована кредитором 2 станом на 27.02.2025 рік становить 16434,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту - 4400,00 грн, по процентам – 9834,00 грн, по неустойці – 2200,00 грн. Проценти нараховані до 07.10.2024 року. Відповідач погашень не здійснював. 
27 лютого 2024 року кредитор 2 та позивач уклали договір факторингу № 27/0225-01, за яким позивач зобов`язався передати кредитору 2 грошові кошти за плату, а кредитор 2 зобов`язався відступити позивачу права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 4.1. цього договору перехід права вимоги до позивача відбувається на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги. 
03.03.2026 року позивач сплатив фінансування за відступлення прав вимоги згідно реєстру прав №2 від 27.02.2025року договору факторингу № 27/0225-01, що підтверджується копією платіжної інструкції № 22465 від 03.03.2025 року.
Право вимоги за кредитним договором на суму 16434,00 грн, стягнення заборгованості за яким є предметом розгляду у цій справі, позивач набув 28.02.2024 року, що підтверджується копією витягу з реєстру прав вимоги №2 від 27.02.2025 року.
Копіями свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК №563 від 21.04.2015 року, розпорядження № 4237 від 07.11.2017 року, виписки з ЄДР, що кредитор 2 є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг ( крім професійної діяльності на ринку цінних паперів). 
Копіями свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серія А01 №624024 від 12.01.2010 року, свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК №183 від 27.12.2007 року, розпорядження № 691 від 23 березня 2017 року, витягу із статуту підтверджується, що позивач є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів). Згідно копій рішення Загальних зборів засновників від 26.06.2014 року, оформленого протоколом №41, та наказу №ФК125-к від 02.07.2014 року Генеральним директором позивача є ОСОБА_2 .
Із встановлених обставин вбачається, що спір виник щодо заборгованості, яка утворилася внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на основі споживчого кредиту, що врегульовано статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) із врахуванням Закону України »Про споживче кредитування» та Закону України »Про електронну комерцію».
Відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису, що відповідає положенням та абзацу другого частини другої статті 639 ЦК. Вказану позицію детально розкрив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України.
Відповідач отримав кредит в строки та в розмірі, обумовленими в кредитному договорі. 
Необхідність виконання належним чином взятих на себе зобов`язань, обов`язковість договору і наслідки не виконання зобов`язання передбачені статтями 525, 526, 530 , 610, 611 ЦК України.
У порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернув.

В силу статей 512, 1077, 1078 ЦК позивач в законному порядку набув право вимоги за кредитним договором до відповідача.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.
В свою чергу, відповідач не надав доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань або/чи які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі.
Водночас, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань Вказану позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 462/5025/20 (провадження № № 61-11608св22), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК.
Суд вважає, що позивач не набув право на повернення тіла кредиту в розмірі 4400,00 грн.
Позивач просив стягнути з відповідача 4400,00 грн заборгованості по тілу кредиту. Однак, згідно п.11.2 кредитного договору позичальник має право користуватися кредитом від дати фактичного отримання суми кредиту за кожним траншем та до закінчення строку дії договору (5 років від 01.05.2024 року) чи його дострокового розірвання.
Сторони узгодили, що строк кредитуання становить 5 років і , за загальним правилом, повернення тіла кредиту ( 4400,00 грн) мало відбутися не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після закінчення строку дії Договору (п. 7.2.,7.3., 31.05.2029 року). Сторони узгодили, що дострокове повернення кредиту, тобто до закінчення строку кредитування, можливе у разі розірвання кредитного договору чи застосування процедури дострокового стягнення кредиту ( п.9.1.1.2., п.9.1.1.7).
Таким чином, основна сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після настання однієї з наступних обставин: 
7.2.1. закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п. 11.1 Договору тобто не пізніше 31.05.2029 року. Оскільки 31.05.2029 року ще не настало, то ця обставина не могла бути підставою вимагати повернення тіла кредиту.
7.2.2. дострокового припинення дії кредитного договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2., або п. 9.1.1.7.  

У п. 9.1.1.7. кредитного договори сторони узгодили, що кредитний договір вважається розірваним з моменту відправлення відповідного повідомлення, в тому числі на електронну пошту позичальника. Доказів дотримання цієї процедури позивачем чи його попередниками, кредиторами 1 та 2, позивач не надав. 
Отже, доказів дотримання процедури дострокового повернення тіла кредиту, передбаченого п. 7.2.2 кредитного договору, позивач не надав.
Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України "Про споживче кредитування" у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Ця норма закону втілена в п. 7.2.2., 9.1.1.2. кредитного договору, яку позивач не дотримався, а тому не має право вимагати повернення кредиту без застосування відповідної процедури.
Такий висновок суду відповідає висновку Великої палати Верховного Суду у справі № 638/13683/15-ц ( постанова від 26 травня 2020 року) про те, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України "Про захист прав споживачів" порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 цього Закону у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. І хоча у цій справі суд виснував про застосування частини 10 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, однак і ч. 4 ст. 16 Закону України "Про споживче кредитування" вимагає дотримання певної процедури для набуття права на дострокове повернення кредиту у разі порушення його умов позичальником.
У постанові по справі № 539/402/24 від 22 жовтня 2025 року Верховний Суд зазначив, що із аналізу частини третьої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» вбачається, що за умови затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, законодавець надав право кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. У тому випадку, якщо умовами договору про споживчий кредит передбачено право кредитодавця вимагати дострокового повернення кредиту, останній зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, строку, протягом якого вони мають бути здійснені та усунути такі порушення у визначений кредитодавцем строк, з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу.
У постанові по справі № 766/2926/23 від 22 жовтня 2025 року Верховний Суд зазначив, що починаючи з 10 червня 2017 року, праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», якою зокрема визначено, що кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. У позичальника ОСОБА_1 не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банк завчасно направив лист-вимогу про дострокове повернення кредиту, а позичальник таку вимогу одержав.
Суд погоджується, що відповідач порушив умови кредитного договору щодо сплати процентів відповідно до п.7.3. кредитного договору, однак жоден з кредиторів не виконав ані вимоги п. 9.1.1.7. щодо розірвання кредитного договору, ані вимоги ст. 16 Закону України »Про споживче кредитування» на виконання п. 9.1.1.2. про дострокове повернення кредиту, а тому позивач не набув права на дострокове повернення тіла кредиту в розмірі 4400,00 грн.
Суд вважає, що позивач не довів, що набув право на дострокове стягнення тіла кредиту, строк сплати якого настане не пізніше 31.05.2029 року (п. 7.3.) та передчасно заявив вимогу про його стягнення, а тому у стягненні заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в сумі 4400,00 грн слід відмовити.
При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлений права повторно звернутися до суду про дострокове повернення кредиту ( основного боргу) у разі належного дотримання процедури дострокового стягнення кредиту або про стягнення кредиту ( тіла кредиту) після настання строку його сплати відповідно до умов кредитного договору.
Кредитори 1 та 2 правомірно нараховували відсотки в межах строку дії кредитного договору та користування кредитним лімітом, які були узгоджені між кредитором 1 та відповідачем у п. 8.3 кредитного договору, а тому нараховані відсотки в розмірі 9834,00 грн за час користування кредитом в межах строку кредитування підлягають стягненню з відповідача. 
Суд не погоджується з аргументами позивача, що кредитор мав право нараховувати та стягувати неустойку та вважає, що вона не підлягає стягненню з відповідача з таких підстав.
Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту:
" У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) ".
Цим же законом розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 1, ст. 2 із наступними змінами) доповнити пунктом 6-1 такого змісту:
"У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону".
Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем".
В подальшому Законом № 3498-IX від 22.11.2023 року пункт 6 Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" викладено в такій редакції:
"У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.
Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем".
Цим же Законом п. 6-1 був виключений.
Тобто, Законом № 3498-IX від 22.11.2023 року змінено обов`язок кредитодавця щодо списання неустойки в залежності від дати укладення договору про споживчий кредит. Для договорів, укладених після 24.01.2024 року, списання неустойки не передбачено.
Водночас п. 18 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у зв`язку з прийняттям Законом № 3498-IX від 22.11.2023 змін не зазнав. Обов`язок кредитодавця списати неустойку у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування і надалі не залежить від дати укладення кредитного договору.
Питання пріоритетності норм ЦК України Велика Палата Верховного Суду детально обґрунтувала у справі № 334/3161/17 ( п. 14-19 постанови від 22 червня 2021 року).
А тому суд вважає, що до неустойки за кредитним договором, датою укладення якого є 01.05.2024 року, застосуванню підлягає п. 18 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України. Отже, неустойка в розмірі 2200,00 грн підлягала списанню кредитором 1 та не могла відступатися новим кредиторам .
Враховуючи викладені міркування, суд виснує, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по процентам у розмірі 9834,00 грн. 

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем сплачено 2662,40 грн. судового збору.
Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 9834,00 грн, що становить 59,84 % (9834 х 100 %/16434), а тому судовий збір у пропорційному розмірі 1593,18 грн потрібно покласти на відповідача.

Керуючись ст.12, 13, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 280-282, 352, 354 ЦПК України, 
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором кредитної лінії № 502371957 від 01.05.2024 року у розмірі 9834 грн 00 коп (дев`ять тисяч вісімсот тридцять чотири гривні 00 копійок), яка складається із заборгованості за процентами. 
В решті позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати, що становлять 1593 грн 18 коп. (одну тисячу п`ятсот дев`яносто три гривні 18 копійок) судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення або після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 07 липня 2026 року.
Учасники справи:
позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДР 35625014, місцезнаходження: Київська область, місто Бровари, вулиця Лісова, будинок 2.
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 .

Суддя С.М. Івасенко