П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/397/26	

ПГоловуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.
Дата і місце ухвалення: 19.03.2026р., м. Одеса 

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді: Бойка А.В.,
суддів : Тарновецького І.І.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :
В січні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 про відмову у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 24.12.2025р. з урахуванням наданих суду доказів та прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення військової частини НОМЕР_1 про відмову у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 24.12.2025р. про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІI групи батьком – ОСОБА_2 .
Не погоджуючись з вказаним рішенням військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 19.03.2026р., з ухваленням по справі нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доводам відповідача, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов: відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи; інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. При цьому, «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону №2122-IX.
Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що у ОСОБА_1 є рідна сестра, яка є дочкою ОСОБА_2 , являється родичем першого ступеня спорідення та може здійснювати постійний догляд за своїм батьком. Отже, дії військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами згідно статті 26 Закону №2232-ХІІ, є правомірними та законними.
ОСОБА_1 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін. 
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного:
Судом першої інстанції встановлено та апелянтом не заперечується, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить військову службу за контрактом.
24.12.2025р. позивач звернувся до відповідача із рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» зі сімейними обставинами: необхідність здійснення постійного догляду за батьком ОСОБА_2 , який є інвалідом ІІ групи та потребує постійного догляду.
До рапорту позивач надав: 
копію паспорту та РНОКПП ОСОБА_1 ; 
копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; 
копію паспорту, РНОКПП та пенсійного посвідчення ОСОБА_2 (батька); 
копію витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №128/25/742/В;
копію медичного висновку ЛКК №615 від 23.04.2025р.; 
копію акту перевірки сімейного стану військовослужбовця, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05.12.2025р.; 
копію паспорту, РНОКПП та пенсійного посвідчення ОСОБА_3 (матері); 
копію медичного висновку ЛКК №174 від 21.11.2025р.
30.12.2025р. військова частина НОМЕР_1 , за результатом розгляду рапорту позивача від 24.12.2025р. за вх. №10220/р, надала відповідь за №1760/4511, в якій вказано, що за результатом розгляду рапорту прийнято рішення про відмову у його задоволенні, оскільки з рапортом не було подано документів, що підтверджують відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків) та встановлено, що батько ОСОБА_1 має дочку, яка є членом сім`ї першого ступеня спорідненості, що виключає юридичну підставу для звільнення через сімейні обставини або з інших поважних причин на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Не погоджуючись з правомірністю вказаної відмови ОСОБА_1 оскаржив її в судовому порядку.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що позивач надав відповідачу разом із рапортом про звільнення всі, передбачені чинним законодавством, документи, які підтверджують наявність у ОСОБА_1 підстав для звільнення з військової служби. Судом встановлено, що сестра позивача (донька ОСОБА_2 ) ОСОБА_4 постійно проживає на території Румунії, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку виховує самостійно. Зазначене, за висновками суду, свідчить про неможливість здійснювати постійний догляд за батьком з об`єктивних причин.
При вирішенні спору судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 27.02.2025р. у справі №380/16966/24, де зазначено, що у випадку юридичної наявності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону №2122-IX.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у задоволенні його рапорту про звільнення з військової служби.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово було продовжено та триває наразі.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України визначає Закон України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).
Частиною шостою статті 2 Закону №2232-XII визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом під час мобілізації, у період дії воєнного стану визначені пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII.
Зокрема, згідно пп. «г» п.3 ч.5 ст.26 Закону №2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану: через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Приписами п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-XII передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Частиною 7 статті 26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Отже, підставою для звільнення військовослужбовців з військової служби на період дії воєнного стану є, зокрема, необхідність здійснення постійного догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи. 
При цьому, необхідність постійного догляду повинна підтверджуватися відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Підпунктом 26 пункту 5 Додатку 19 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009р. №170, визначено перелік документів, що подаються при поданні про звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи подаються такі документи:
документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами);
один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт перевірки сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою згідно з наказом Мінсоцполітики від 21 вересня 2015 року №946;
висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067, про потребу в постійному догляді.
Таким чином, для звільнення позивача з військової служби з цих підстав має бути необхідна одночасна сукупність належним чином підтверджених наступних обставин:
- наявність у військовослужбовця когось із його батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи та потребує постійного догляду;
- у такої особи мають бути відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення або інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення цієї особи самі повинні потребувати постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії, або висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Підтвердження ОСОБА_1 належними доказами першого критерію (наявність в батька ОСОБА_1 – ОСОБА_2 інвалідності ІІ групи та наявність у нього потреби у сторонньому догляді) сторонами у справі не заперечується. 
Щодо підтвердження наявності другого критерію, то до рапорту про звільнення з військової служби позивачем було додано копію акту перевірки сімейного стану військовослужбовця, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05.12.2025р., яким підтверджено інформацію про необхідність здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 , який є батьком військовослужбовця ОСОБА_1 , та встановлено відсутність інформації про інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд за ОСОБА_2 .
Відповідно до абзацу 16 пункту 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 №154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки перевіряють за зверненням командира військової частини або за заявою родичів (за наявності підстав) сімейний стан військовослужбовця. 
Отже, саме наявний в матеріалах справи акт перевірки сімейного стану військовослужбовця є належним доказом відсутності інших членів сім`ї. 
Як вже зазначалося колегією суддів, підставою для відмови в задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби стало посилання військової частини НОМЕР_1 на не надання військовослужбовцем документів, що підтверджують відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків). Встановлено, що батько ОСОБА_1 має дочку, яка є членом сім`ї першого ступеня спорідненості.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність вказаної відмови, оскільки наданий ОСОБА_1 акт перевірки сімейного стану військовослужбовця від 05.12.2025р., складений ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до підпункту 26 пункту 5 Додатку 19 Інструкції №170 є належним документальним підтвердженням відсутності в особи інших членів сім`ї першого ступеня чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю ІІ групи. 
Верховний Суд в постанові від 27 лютого 2025 року у справі №380/16966/24 зазначив, що відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2122-IX. В контексті Закону №2232-XII поняття «відсутність» охоплює не лише фізичну відсутність особи, а й її нездатність виконувати обов`язки з догляду через об`єктивні обставини (перебування в полоні, відбування покарання, здійснення військової служби тощо).
Відповідно до матеріалів справи, сестра позивача ОСОБА_4 постійно проживає на території Румунії, що підтверджується посвідкою на проживання для бенефіціарів тимчасового захисту від 15.07.2025р.
Згідно заяви ОСОБА_4 від 15.10.2025р., що посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською В.О., ОСОБА_6 має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку виховує самостійно, у зв`язку із тим, що розлучена з батьком дитини, та не має ані матеріальної, ані фізичної можливості щодо утримання свого батька ОСОБА_2 .
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що проживання сестри позивача за межами території України та перебування на її утриманні малолітньої дитини обумовлює фактичну відсутність у батька ОСОБА_1 інших, окрім позивача, членів сім`ї першого ступеня споріднення, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю. 
Доказів протилежного військовою частиною НОМЕР_1 ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій не надано. 
А відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та їх задоволення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.В. Бойко	
Судді	  	І.І. Тарновецький   О.А. Шевчук