Справа №487/3246/26
Провадження №2-о/487/110/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2026          м. Миколаїв
Заводський районний суд м. Миколаєва у складі 
головуючого судді - Щербини С.В., 
за участі секретаря судового засідання – Брижатої А.С., 
за відсутності учасників справи, належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду справи,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа – Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, про встановлення факту належності трудової книжки

ВСТАНОВИВ:
У квітні 2026 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Істоміну К.В., заінтересована особа – Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності трудової книжки.
Обґрунтовуючи заяву вказувала, що ОСОБА_1 звернулась до Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком.
26 січня 2026 року вона отримала рішення №110550002112 Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову в призначенні пенсії, в якому зазначено, що за даними документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 06 січня 1984 року, оскільки на першій сторінці книжки відсутня печатка; період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відсутня відмітка про одержання паспорта, та відсутня інша інформація про факт догляду непрацюючої матері за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку.
Таким чином, через відсутність печатки на першій сторінці трудової книжки, заявниця позбавлена права на отримання пенсії.
За такого, вона вимушена звертатись до суду для встановлення приналежності їй трудової книжки. Так, згідно записів в трудовій книжці, вона розпочала свою трудову діяльність 07 січня 1984 року у Птахорадгоспі «Зарічний», де пропрацювала до 15 квітня 1984 року. З 21 січня 1985 року по 18 лютого 1985 року працювала у військовій частині НОМЕР_2 . З 04 січня 1987 року по 08 вересня 1987 року працювала у Комбінаті громадського харчування. В період з 18 вересня 1987 року по 28 жовтня 1998 року працювала в Міському закладі культури Великокорениського будинку культури. 
На першій сторінці трудової книжки відсутня печатка птахорадгоспу «Зарічний». Вказане підприємство було реорганізоване у ВАТ «Заріччя», діяльність якого в свою чергу була припинена в 2005 році. Тому звернутись до підприємства, яке може поставити печатку не виявляється можливим.
Вказує, що ОСОБА_1 звернулась через свого представника до Миколаївського державного архіву з проханням надати відомості щодо трудової діяльності заявниці, на що отримала відповідь від 08 квітня 2026 року № A-533/03-06, згідно з якою їй повідомлено, що у наказах з основної діяльності директора птахорадгоспу «Зарічний» Миколаївського району Миколаївської області за січень-квітень 1984 року відомостей про прийом ОСОБА_1 на роботу у січні 1984 року та звільнення з роботи у квітні 1984 року немає. Накази з кадрових питань (особового складу) директора птахорадгоспу «Зарічний» Миколаївського району Миколаївської області за 1984 рік на зберігання до держархіву області не надходили. Також вказано про необхідність звернення до комунальної установи «Трудовий архів Веснянської сільської ради».
Від Трудового архіву Веснянської селищної ради надійшла архівна довідка від 10 квітня 2026 року №Б-83/03-01 у якій вказано, що в книгах наказів з особового складу птахорадгоспу «Заріччя» (ВАТ «Заріччя») Миколаївського району Миколаївської області є такі дані про роботу ОСОБА_1 , проте підтвердити роботу в птахорадгоспі «Заріччя» неможливо у зв`язку з тим, що книги наказів з особового складу та відомості нарахування заробітної плати за період з січня по травень 1984 року до архіву не передавалися.
Звертає увагу, що оскільки записи в трудовій книжці збігаються з архівними даними, то можна прийти до висновку, що трудова книжка НОМЕР_3 дійсно належить ОСОБА_1 , і вона дійсно працювала в птахорадгоспі «Зарічний».
У зв`язку з цим просила, встановити факт належності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 трудової книжки серії НОМЕР_3 від 06 січня 1984 року, виданої на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Додатково наголошувала, що встановлення факту належності заявнику трудової книжки, має для заявниці юридичне значення. Метою встановлення даного факту є оформлення заявником документів для виходу на пенсію і можливість отримувати пенсійне забезпечення. Крім того, встановлення даного факту не пов`язане з подальшим вирішенням спору про право.
Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від прийнято до розгляду та відкрито провадження за вказаною заявою.
27 травня 2026 року представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області направив до суду пояснення у яких вказував про необхідність залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду, оскільки із неї вбачається спір про право. Розгляд заяви просив проводити за його відсутності.
У додаткових поясненнях від 30 червня 2026 року представник заявниці – адвокат Істоміна К.В. наголошувала на необхідності задоволення заяви.
Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлена належним чином, від її представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірительниці.
Представник заінтересованої особи – Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, розгляд справи просив здійснювати за його відсутності.
Оскільки матеріали містять достатньо інформації та доказів, а тому суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі учасників справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Мартинівка Вознесенського району Миколаївської області.
З копії трудової книжки НОМЕР_3 заведеної 06 січня 1984 року на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1 була прийнята на роботу 07 січня 1984 року у птахорадгосп «Зарічний». 
Проте на першій сторінці зазначеної трудової книжки відсутній відбиток печатки організації, яка заповнювала трудову книжку.
Згідно другого запису трудової книжки ОСОБА_1 була звільнена із птахорадгоспу «Зарічний». Даний запис підтверджено підписом працівника відділу кадрів та круглою печаткою організації. Наступні сторінки трудової книжки за серією та номером узгоджуються зі сторінкою, на якій відсутня печатка.
Факт звільнення 15 квітня 1984 року ОСОБА_1 із птахорадгоспу «Зарічний» також підтверджується архівною довідкою Комунальної установи «Трудовий архів Веснянської селищної ради» від 10 квітня 2026 року №Б-83/03-01.
Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 26 січня 2026 року №110550002112 заявнику було відмовлено враховувати трудовий стаж, який міститься у згаданій трудовій книжці при призначені йому пенсії за віком, через відсутність відбитку печатки організації у трудовій книжці.
У свою чергу, вказане підприємство було реорганізоване у ВАТ «Заріччя», діяльність якого в свою чергу була припинена в 2005 році. Тому звернутись до підприємства, яке може поставити печатку не виявляється можливим.
Встановлення факту належності вказаного правовстановлюючого документа необхідно заявнику для оформлення пенсії за віком. Іншої можливості встановити факт належності заявнику трудової книжки немає.
Відповідно до ст. 234 ЦПК України, окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення»(з подальшими змінами), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Правова позиція, яка містяться в п. 12 Постанови при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, вказує на те, що суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить її і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Враховуючи вищезазначене, слід зробити висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 року № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 03.02.2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 18.11.2020 року у справі №554/3600/19 (провадження № 61-8937св20), від 25.11.2020 року у справі №636/4087/19 (провадження № 61-13847св20), від19.06.2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05.12.2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19).
Верховний Суд у постанові від 10.06.2020 року (справа № 347/576/18) надав роз`яснення, що встановлення факту наявності трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637від 12.08.1993 року.
Відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів. Згідно з п. 2.2. Інструкції до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
З огляду на приписи пункту 2.11, 2.12 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Заявник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу заявника за спірний період. Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява обґрунтована, встановлення вказаного факту має для заявниці юридичне значення, тому заява підлягає задоволенню.
Посилання представника заінтересованої особи - Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області про те, що із вказаної заяви вбачається спір про право ґрунтується на невірному трактуванні норм чинного цивільного процесуального законодавства.
Відповідно до ч. 7ст. 294 ЦПК України,при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
Керуючись статтею 124 Конституції України, ст.ст.13, 81, ч. 2 ст.247, 259, 263-265, ч. 4 ст.268, ч. 5 ст.272, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа – Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, про встановлення факту належності трудової книжки – задовольнити.
Встановити факт належності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трудової книжки серії НОМЕР_3 від 06 січня 1984 року, виданої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без печатки на першій (титульній) сторінці.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя          С.В. Щербина

Повний текст рішення складено 03 серпня 2026 року.