Номер провадження: 22-ц/813/4549/26 
Справа № 947/35083/25
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
06.08.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Назарової М. В.,
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс»,
на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2025 року,
за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування зазначивши, що 15.06.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту (navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1409-1070. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 15 000,00 грн; строк кредитування 300 днів; базовий період 14 днів; комісія за видачу кредиту - 15 % від суми кредиту; знижена % ставка 1,20 % в день; стандартна % ставка 1,50 % в день. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов кредитного договору, однак ОСОБА_1 надані їй грошові кошти, а також проценти за їх використання не повернула, у зв`язку з чим станом на 26.08.2025 року у неї виникла заборгованість у розмірі 79 917,74 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом 15 000,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 63 720,00 грн, прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту 1 197,74 грн. Позивач посилається, що до позичальника застосовано програму лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткове списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 8 490,00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 71 427,74 грн. 
З урахуванням зазначеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» загальну суму заборгованості за кредитним договором №1409-1070 від 15.06.2024 року в розмірі 71 427,74 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 15 000,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 56 427,74 грн та вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Київський районний суд м. Одеси заочним рішенням від 08 грудня 2026 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишив без задоволення. 
Суд першої інстанції виходив з того, що належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що саме відповідач отримав кредитні кошти та в подальшому порушив обов`язок з їх повернення, тобто не виконував, або неналежним чином виконував умови кредитного договору, позивач суду не надав. Позивачем у підтвердження заявлених вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором не долучено документів, передбачених ст.ст.41, 49 Закону України «Про платіжні послуги», ст.13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують зарахування коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження виконання обов`язку кредитора щодо переказу кредитних коштів відповідачу, позивачем надано лист та довідку про перерахування 15.06.2024 року грошових коштів в розмірі 15 000,00 грн на карту № НОМЕР_1 за договором №1409-1070 від 15.06.2024 року. Однак, суд вважав, що вказані докази є неналежними та недопустимими, які підтверджують здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів. Крім того, матеріали справи не містять даних, підтверджуючих належність електронного платіжного засобу № НОМЕР_1 відповідачу, який у довідці про перерахування коштів зазначений неповно. Позивачем не долучено ані виписок з банківських рахунків, ані заявок відповідача на оформлення кредитів, в яких би могла міститись повна інформація про належний банківський рахунок відповідачу, а тому суд позбавлений можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу. Наданий розрахунок сам по собі не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості та її розміру за договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картки чи на рахунки відповідача, підтвердження отримання останньою кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано. Суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором та порушення відповідачем прав позивача, які б підлягали судовому захисту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» просить скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2025 року по справі №947/35083/25 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що у відповідності до норм ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» кредитний договір №1409-1070 від 15.06.2024 укладено у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідач попередньо ознайомився з договором та правилами надання споживчих кредитів, паспортом споживчого кредиту, інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором №1409-1070 (графік платежів за договором) відповідно до методики Національного банку України, які складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови. На виконання та у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор A4355 для підписання кредитного договору №1409-1070 від 15.06.2025 року. Таким чином, один з дозволених Законом підписів було використано при укладенні кредитного договору між позивачем та відповідачем, на підтвердження чого до суду надано електронний доказ в паперовій формі.
Скаржник наголошує, що документи про рух коштів клієнта по рахунку, в тому числі виписка по рахунку клієнта, належать до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений Законом. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність» та відповідно до ліцензії, виданої «Укр Кредит Фінанс». Позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Оскільки ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, відповідно надати будь-який первинний бухгалтерський документ, в тому числі виписку стосовно рахунку ОСОБА_1 є неможливим. На підтвердження факту перерахування коштів відповідачу позивачем було надано довідку про перерахування суми кредиту №1409-1070 від 15.06.2024 року, довідку АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та розрахунок заборгованості за договором №1409-1070 від 15.06.2024 року станом на 26.08.2025. Позивач вказав, що кредитні кошти були перераховані ним саме у відповідності з умовами кредитного договору та правил, на підставі інформації про банківські реквізити для перерахування кредитних коштів, отриманої від відповідача. До позовної заяви на підтвердження перерахування грошових коштів відповідачу надавався лист (довідка) АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay та довідка про перерахування суми кредиту №1409-1070 від 15.06.2024, які підтверджують перерахування грошових коштів ОСОБА_1 . Позивач через партнера АТ КБ «ПриватБанк», з яким укладено договір №4010 від 02.12.2019 про надання послуг в системі LiqPay, видав відповідачу кредитні кошти у розмірі 15 000,00 грн на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, чим виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі.
Скаржник вказує, що відповідач взяв на себе зобов`язання та не виконав їх належним чином. Проценти визначені у договорі жодним чином не суперечать вимогам законодавства. Відповідач був ознайомлений з усіма умовами договору та погодився із ними. У кредитному договорі №1409-1070 від 15.06.2024 сторонами погоджено умови щодо розміру процентів, порядку їх нарахування та строку кредитування і ОСОБА_1 погодилася з такими умовами шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором A4355. Отже, позивач має законне право на нарахування процентів протягом строку договору, що визначений в п. 4.9 кредитного договору. До позовної заяви долучено розрахунок заборгованості за договором №1409-1070 від 15.06.2024 року станом на 26.08.2025 рік. Даним розрахунком також підтверджується не сплата відповідачем заборгованості по кредиту, оскільки жодного платежу на погашення заборгованості відповідачем за весь час користування кредитними коштами внесено не було, що свідчить про свідоме порушення зобов`язань, визначених в кредитному договорі. Після закінчення строку кредитування, а саме після 10.04.2025 року нарахування процентів за користування кредитом було зупинено, що також відображено в розрахунку заборгованості. Тобто, позивачем нараховувались проценти у відповідності до умов договору та у строк, визначений договором. Також позивач не нараховував відповідачу жодних процентів за несвоєчасне повернення отриманого кредиту в силу положень статті 625 ЦК України, пеню, штраф, неустойку або інших платежів за неналежне виконання умов кредитного договору, а нарахування комісії за видачу кредиту відбувалось одноразово, та не застосовувалось як санкція до відповідача за невиконання зобов`язань.

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.01.2026 року відкрито апеляційне провадження у справі та ОСОБА_1 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
Копію ухвали про відкриття провадження від 09.01.2026 отримано Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» 17.01.2026 року о 8:34:02 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
Копію ухвали про відкриття провадження від 09.01.2026 та апеляційну скаргу з додатками отримано ОСОБА_1 у відповідності до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України. 
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалася. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.08.2026 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором №1409-1070 від 15.06.2024 в розмірі 71 427,74 грн, тобто ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 х 30 = 90 840,00 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.
Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що саме відповідач отримав кредитні кошти та в подальшому порушив обов`язок з їх повернення, тобто не виконував, або неналежним чином виконував умови кредитного договору, позивач суду не надав. Позивачем у підтвердження заявлених вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором не долучено документів, передбачених ст.ст.41, 49 Закону України «Про платіжні послуги», ст.13 Закону України «Про електронну комерцію»,які підтверджують зарахування коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження виконання обов`язку кредитора щодо переказу кредитних коштів відповідачу, позивачем надано лист та довідку про перерахування 15.06.2024 року грошових коштів в розмірі 15 000,00 грн на карту № НОМЕР_1 за договором №1409-1070 від 15.06.2024 року. Однак, суд вважав, що вказані докази є неналежними та недопустимими, які підтверджують здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів. Крім того, матеріали справи не містять даних, підтверджуючих належність електронного платіжного засобу № НОМЕР_1 відповідачу, який у довідці про перерахування коштів зазначений неповно. Позивачем не долучено ані виписок з банківських рахунків, ані заявок відповідача на оформлення кредитів, в яких би могла міститись повна інформація про належний банківський рахунок відповідачу, а тому суд позбавлений можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу. Наданий розрахунок сам по собі не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості та її розміру за договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картки чи на рахунки відповідача, підтвердження отримання останньою кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано. Суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором та порушення відповідачем прав позивача, які б підлягали судовому захисту.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено у ст. 639 ЦК України, згідно із якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. 
Тобто, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Кодексу). 
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20.
Із матеріалів справи вбачається, що 15.06.2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії №1409-1070 продукту «на все». 
Розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту за цим договором становить 15 000,00 грн, дата надання/видачі кредиту: 15.06.2024 (п. 4.1 договору).
У відповідності до п. 3.1 договору, цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію».
Укладаючи договір, кредитодавець та позичальник визнають усі документи (в тому числі цей договір), підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), еквівалентними за значенням (з точки зору правових наслідків) документам у письмовій формі, підписаним власноручно, що повністю відповідає положенням ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Сторони підтверджують, що договір, укладений в електронній формі, має таку саму юридичну силу для сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі. Підписуючи договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами цього договору та правил. Відповідно до абз. 2 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання договору є використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором (п. 3.10 договору).
Згідно з п. 2.2 кредитного договору кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користуванням кредитом у порядку, передбаченому цим договором.
Для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом кредитодавець рекомендує позичальнику здійснити повне погашення кредиту протягом перших 140 (ста сорока) днів з дати отримання кредиту (див. п.5.6 Договору) ануїтетними платежами згідно рекомендованого графіку оплат, наведеного у п. 2.3 договору.
Плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом та комісії за видачу кредиту (якщо п. 4.7 цього договору передбачає сплату комісії за видачу кредиту). Тип процентної ставки за користуванням кредитом - фіксована. Процентна ставка за користуванням кредитом не змінюється протягом усього строку користування кредитом, однак позичальнику на умовах, вказаних у цьому договорі (програма лояльності), може надаватися можливість скористатися кредитом за зниженою процентною ставкою. Надана клієнту в межах програми лояльності знижена ставка діє і залишаються незмінною протягом усього періоду дії пропозиції в межах програми лояльності за умови дотримання позичальником умов, за яких позичальнику надається можливість сплати процентів за зниженою процентною ставкою, передбачених п. 10.2 цього договору. Тип комісії - одноразова комісія (нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту, якщо п. 4.7 цього договору передбачає сплату комісії за видачу кредиту) (п. 4.3).
Згідно п. 4.4 договору, базовий період складає 14 календарних днів, а згідно п. 10.2 знижена процентна ставка становить 1,20 % за кожен день користування кредитом, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору.
Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 1,50 % за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за зниженою ставкою (п. 4.6 договору).
Строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику: 300 (триста) календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику (далі строк кредитування). Дата повернення (виплати) кредиту 10.04.2025 року. Строк дії договору є рівним строку кредитування. У будь-якому випадку договір діє до 24 години (включно) доби, наступної після дати повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Продовження строку кредитування або строку дії договору або строку виплати кредиту в односторонньому порядку кредитодавцем або позичальником не допускається. У позичальника відсутнє право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту, установлених цим договором (п.4.9).
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення цього договору (за весь строк кредитування) складає 77 460,66 грн та включає в себе: суму кредиту, комісію за видачу кредиту (якщо п. 4.7 цього договору передбачає сплату комісії за видачу кредиту) та проценти за користування кредитом.
Позивач через АТ КБ «Приват Банк» на підставі договору №4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року, видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою АТ КБ «Приват Банк» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору №1409-1070 від 15.06.2024 на номер особистого електронного платіжного засобу: НОМЕР_1 .
Згідно довідки ТОВ «Укр Кредит Фінанс», 15.06.2024 відбулась видача кредитних коштів за договором №1409-1070 від 15.06.2024 року на суму 15 000,00 грн.
Відповідно до моніторингу дій користувача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Укр Кредит Фінанс» при укладенні кредитного договору №1409-1070 від 15.06.2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 , вхід в інформаційно-телекомунікаційну систему кредитодавця відбувся 15.06.2024 року о 15:35:14; вхід до особистого кабінету 15.06.2024 року о 15:35:14; створення заявки 15.06.2024 року о 15:38:05; підтвердження ознайомлення з офертою 15.06.2024 року о 15:39:09; введення одноразового ідентифікатора - підпис 15.06.2024 року о 15:39:32. Також зазначено час відправки ідентифікатора позичальнику 15.06.2024 року о 15:39:09, номер мобільного телефону, на який було відправлено ідентифікатор - +380(96)173-97-32, електронна пошта, на яку направлено примірник договору - petrovskaya220@gmail.com.
Доказів на підтвердження того, що вказана картка не належить відповідачу або, що на неї не було зараховано грошові кошти у вищевказаному розмірі на виконання договору про відкриття кредитної лінії матеріали справи не містять.
Наведені вище обставини відповідачем усупереч ст. 12, 81 ЦПК України не спростовані, що є його процесуальним обов`язком, у той час як докази, надані позивачем, підтверджують існування між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 кредитних правовідносин.
За встановлених обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що укладений 15.06.2024 між сторонами електронний кредитний договір шляхом його підписання електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора (одноразового пароля), відповідає вимогам чинного законодавства та вільному волевиявленню сторін, під час його укладення відповідач ознайомлена з його умовами, висловила своє волевиявлення шляхом підпису вказаного договору, а в подальшому - частковим виконанням зобов`язань за вказаним договором шляхом сплати грошових коштів, що свідчить про прийняття нею таких умов, а також спрямованість на реальне настання правових наслідків.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів належності електронного платіжного засобу № НОМЕР_1 відповідачу, який у довідці про перерахування коштів зазначені неповно, а також не долучено ані виписок з банківських рахунків, ані заявок відповідача на оформлення кредитів, в яких би могла міститись повна інформація про належний відповідачу банківський рахунок. 
Однак, спростовуючи доводи позивача в цій частині, суд першої інстанції вийшов за межі вимог частин першої, другої, п`ятої статті 12, частин першої, сьомої статті 81 ЦПК, оскільки відповідач участі у справі не брав і будь-яких заперечень щодо вимог позивача про не належність платіжної картки чи номера телефону, не перерахування коштів на вказаний у договорі про відкриття кредитної лінії №1409-1070 від 15.06.2024 номер особистого електронного платіжного засобу не подавав. 
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 09.06.2021 у справі №414/496/20.
Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).
З огляду на наведене вище, колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за вказаним вище кредитним договором.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
За розрахунком позивача, станом на 26.08.2025 за ОСОБА_1 рахується заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №1409-1070 від 15.06.2024 року у розмірі 79 917,74 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 15 000,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 63 720,00 грн, прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту 1 197,74 грн. 
Позивач посилається на те, що кредитодавцем прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткове списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 8 490,00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором №1409-1070 від 15.06.2024 в розмірі 71 427,74 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 15 000,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 56 427,74 грн
Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, проценти нараховувались протягом строку кредитування, що становить 300 днів, тобто у період з 15.06.2024 по 10.04.2025 включно, виходячи із зниженої процентної ставки - 1,20 % за кожен день користування кредитом за 28 днів (з 15.06.2024 по 12.07.2024) та із стандартної процентної ставки - 1,50 % за кожен день користування кредитом за 272 дні (з 13.07.2024 по 10.04.2025), тобто у спосіб, визначений умовами кредитного договору. 
Колегія суддів вважає за необхідним перевірити нарахування заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №1409-1070 від 15.06.2024 приписам, визначених Законом України «Про споживче кредитування».
22 листопада 2023 був прийнятий Закон України №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Закон набрав чинності 24 грудня 2023. 
Вказаним Законом було внесено зміни та доповнення, зокрема, до Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування». 
Так, ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. 
При цьому, пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. 
Враховуючи наведене, на спірні правовідносини поширюються вищезазначені обмеження щодо розміру процентної ставки.
Так, договір про відкриття кредитної лінії №1409-1070 було укладено від 15.06.2024, тому розмір процентів на підставі погоджених сторонами умов та з урахуванням Закону України «Про споживче кредитування» підлягає обрахуванню наступним чином: 
1)з 15.06.2024 по 12.07.2024 включно, виходячи із зниженої процентної ставки - 1,20 % за кожен день користування кредитом - 15 000,00 грн х 1,20 % х 28 днів = 5 040,00 грн,
2)з 13.07.2024 по 20.08.2024 включно, виходячи із стандартної процентної ставки - 1,50 % за кожен день користування кредитом - 15 000,00 грн х 1,50 % х 39 днів = 8 775,00 грн,
3)з 21.08.2024 по 10.04.2025 включно, виходячи із процентної ставки, передбаченої ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» - 1,00 % за кожен день користування кредитом - 15 000,00 грн х 1,00 % х 233 днів = 34 950,00 грн,
Отже, загальний розмір процентів за користування вищенаведеним кредитом у розмірі 15 000,00 грн упродовж строку дії договору (300 днів) з урахуванням положень Закону України «Про споживче кредитування» складає 5 040,00 грн + 8 775,00 грн + 34 950,00 грн = 48 765,00 грн, від якої слід відняти суму грошових коштів, добровільно сплачених ОСОБА_1 28.06.2024 у розмірі 3 572,26 грн, та в кінцевому підсумку він становитиме 45 192,74 грн.
Позивачем наголошено, що кредитодавцем до позичальника застосовано програму лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та частково списано заборгованість позичальнику за нарахованими комісією та процентами за кредитним договором №1409-1070 від 15.06.2024 в розмірі 8 490,00 грн.
Враховуючи викладені обставини, заборгованість відповідача за кредитним договором №1409-1070 від 15.06.2024 становитиме 45 192,74 грн - 8 490,00 грн = 36 702,74 грн.
Висновки суду про відсутність розрахунку заборгованості спростовуються матеріалами справи, які містять вказаний розрахунок.
Згідно ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею. 
Відповідно до пункту 2 статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківською таємницею, зокрема, є інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини. 
Статтею 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено порядок розкриття банками банківської таємниці, зокрема, за рішенням суду.
Таким чином, виписка по рахунку клієнта, належать до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений Законом. 
Окрім того, відповідно до пункту 5 ч. 1 статті 10 Закону України «Про платіжні послуги» до надавачів платіжних послуг належать фінансові установи, що мають право на надання платіжних послуг. 
Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про платіжні послуги» фінансові установи мають право на провадження діяльності з надання фінансових платіжних послуг лише після отримання ними ліцензії відповідно до цього Закону (крім банків) та за умови включення до Реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом.
Оскільки ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, надання первинних банківських документів є неможливим, а відтак наданий позивачем розрахунок колегія суд-дів вважає належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі.
Крім того, колегія суддів наголошує, що нарахування кредитодавцем комісії по даному кредитному договору не відповідає вимогам закону з огляду на наступне.
Згідно п. 4.7 договору комісія за видачу кредиту становить 15,00 % від суми виданого кредиту (якщо в цьому пункті договору значення розміру комісії за видачу кредиту вказано 0%, вказане означає, що комісія за видачу кредиту є відсутньою).
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемним. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. 
Частиною четвертою статті 42 Конституції України визначено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. 
Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.
Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. 
При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. 
Виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. 
Оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником. 
Такі висновки викладені Верховним Судом в постанові від 07 червня 2023 року у справі №686/14530/15 (провадження №61-13299св22).
З матеріалів даної справи вбачається, що комісію у розмірі 15,00 % від суми виданого кредиту, тобто 2 250,00 грн визначено як плату за надання кредиту. 
Водночас, в матеріалах справи відсутній перелік банківських послуг, які пов`язані з наданням кредиту та які повинні надаватись банком. 
Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення договору про встановлення плати за надання кредиту в розумінні комісії в розмірі 15,00 % від суми виданого кредиту, тобто 2 250,00 грн є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування».
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі №727/5461/23. 

Щодо суті апеляційної скарги 
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2025 року слід скасувати та ухвалити нове судове рішення. Позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №1409-1070 від 15.06.2024 у розмірі 36 702,74 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 15 000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами - 21 702,74 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Щодо судових витрат
В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №77746 від 15.09.2025 року.
При поданні апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в сумі 3 633,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №147 від 05.01.2026 року.
Тобто, позивачем оплачено судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 6 056,00 грн (2 422,40 грн +3 633,60 грн).
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» підлягають задоволенню частково на 51,38 % (36 702,74 грн х 100 / 71 427,74 грн), тому з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 3 111,57 грн (6 056,00 грн х 51,38/100).
Керуючись ст.ст. 141, 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» задовольнити частково.
Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», ЄДРПОУ 38548598, заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №1409-1070 від 15.06.2024 у розмірі 36 702, 74 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 15 000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами - 21 702,74 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», ЄДРПОУ 38548598, судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 3 111,57 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 06 серпня 2026 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов 

М. В. Назарова