П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 522/20679/25-Е	

Категорія: 113080000	Головуючий у суді І інстанції: Косіцина В. В. час і місце ухвалення: письмове провадження, м. Одеса 	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача	Семенюка Г.В.	
суддів: 	Федусика А.Г.	
 	Шляхтицького О.І.	

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 16 квітня 2026 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови і закриття справи про адміністративне правопорушення

в с т а н о в и В:

У вересні 2025 року адвокатка Бандиш Г. І., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в якому просила:
- визнати протиправною та скасувати постанову від 11.06.2025 №Д/2175 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) та про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн.
Також адвокатка просила закрити справу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю в діях її довірителя відповідного складу.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2025 року скасовано. Ухвалено у справі за позовом постанову, якою скасовано постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11.06.2025 №Д/2175 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн.
Справу про адміністративне правопорушення закрито.
Також суд апеляційної інстанції вирішив питання судових витрат, понесених ОСОБА_1 під час розгляду справи.

06 квітня 2026 року, через підсистему «Електронний суд», ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із заявою, в порядку статті 382 КАС України, в якій просив:
- встановити судовий контроль за виконанням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року у справі №522/20679/25-Е;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 подати до суду звіт про виконання зазначеного судового рішення;
- встановити строк подання такого звіту тривалістю 10 календарних днів з дня отримання такої ухвали.
Мотиви даної заяви полягають у тому, що у застосунку «Резерв+» продовжують відображатися неактуальні відомості, пов`язані зі скасованою судом постановою, а саме:
- відомості про звернення ТЦК та СП 02.06.2025 до Національної поліції щодо доставлення позивача для складання протоколу;
- інформація про штраф за постановою, яку скасовано судом.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2026 року заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду залишено без задоволення.
Мотивуючи дану ухвалу, суд першої інстанції указав, що заявлена ОСОБА_1 вимога про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 подати звіт не пов`язана із виконанням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року, а є намаганням вирішити інший публічно-правовий спір, який не вирішувався під час розгляду справи №522/20679/25-Е.

Не погодившись з даною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення про встановлення судового контролю за виконанням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року у справі №522/20679/25-Е.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 подати до суду звіт про виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2026 у справі № 522/20679/25-Е.
Визначити, що такий звіт має містити документальне підтвердження вжитих заходів, зокрема щодо приведення відомостей у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів («Оберіг») у відповідність із цією постановою.
Визначити, якщо такі відомості збережено, звіт має містити правові підстави, дату внесення та документи, на підставі яких відповідач вважає їх не пов`язаними зі скасованою постановою № Д/2175, а також пояснення причин їх не виправлення станом на дату подання звіту.
Встановити строк для подання такого звіту тривалістю 10 календарних днів з дня отримання відповідної ухвали суду.
У разі якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку про неможливість ухвалення нової ухвали по суті заяви, скасувати оскаржувану ухвалу та направити заяву про встановлення судового контролю на новий розгляд до суду першої інстанції.

Мотиви апеляційної скарги полягають у тому, що станом після набрання постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року законної сили:
- у військово-обліковому документі продовжував відображатися запис про звернення до Національної поліції з датою 02.06.2025;
- цей самий запис суд першої інстанції після виправлення описки прямо пов`язав із доставленням позивача для складання протоколу;
- у матеріалах справи залишалася інформація про штраф за скасованою постановою;
- відповідач не виконав ухвалу суду про витребування доказів і не подав жодного звіту чи документів, які б пояснювали стан виконання постанови від 03 лютого 2026 року.
Скаржник не ототожнює преюдиційну силу встановлених фактів із преюдиційністю будь-якої правової кваліфікації поза межами цієї справи. Однак саме встановлені судом факти – внесення інформації про розшук – 14.11.2024, доставлення – 02.06.2025, складення того ж дня протоколу № Д/2175 та винесення постанови від 11.06.2025 – унеможливлювали висновок про існування іншого самостійного провадження без окремих документів, які б це підтверджували.
Крім того, скаржник указує, що у застосунку «Резерв+» до цього часу відображається інформація про штраф за постановою № Д/2175, яку скасовано судом. Сам факт збереження такого запису після закриття справи є щонайменше самостійною об`єктивною ознакою того, що повнота виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2026 викликає обґрунтований сумнів і потребує офіційного звіту відповідача.

Також, разом з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 подав клопотання про витребування у ІНФОРМАЦІЯ_3 доказів, яке було продубльовано також 04.05.2026.
У цьому клопотанні позивач просить витребувати:
- належним чином засвідчену копію повістки, невиконання вимог якої, за твердженням ІНФОРМАЦІЯ_3 , стало підставою для внесення запису «Не прибули за повісткою до ТЦК та СП» з датою звернення 02.06.2025, а також докази її належного вручення (надсилання) ОСОБА_1 або акт про неможливість вручення;
- належним чином засвідчені документи, на підставі яких у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів / застосунку «Резерв+» було первинно внесено та відображено запис про звернення до Національної поліції стосовно ОСОБА_1 з датою 02.06.2025, а також підтвердження дати первинного внесення цих відомостей до інформаційної системи;
- відомості та підтвердні документи про те, чи існує окреме провадження та окреме звернення ІНФОРМАЦІЯ_3 до Національної поліції стосовно ОСОБА_1 , відмінне від провадження, що завершилося скасованою постановою від 11.06.2025 № Д/2175, підставою якого є обставини, не пов`язані з подіями доставлення 02.06.2025 та складанням протоколу № Д/2175, а у разі його наявності – належним чином засвідчені копії матеріалів такого провадження;
- належним чином засвідчені документи, які підтверджують заходи, вжиті ІНФОРМАЦІЯ_2 на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2026 у справі № 522/20679/25-Е, зокрема щодо виправлення або не виправлення відомостей, які відображаються у застосунку «Резерв+» / військово обліковому документі стосовно ОСОБА_1 , а у разі збереження таких відомостей – також правові та фактичні підстави, дату внесення запису та документи, на підставі яких відповідач вважає такі відомості не пов`язаними зі скасованою постановою №Д/2175.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Згідно статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях по справах «Іммобільяре Саффі проти Італії», «Горнсбі проти Греції», «Жовнер проти України», «Бурдов проти Росії», «Ясіун`єне проти Литви», «Руйану проти Румунії» наголошує на тому, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.
При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.
У контексті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова «судового розгляду».
Отже, механізм ефективного судового захисту обумовлює у необхідних випадках застосування процедури виконання рішень суду.
Відповідно до частин 2, 4 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
У відповідності до положень частини 4 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Частини 1-3 статті 382-1 КАС України передбачають, що суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.
За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

З аналізу викладених норм вбачається, що судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.
Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 по справі №826/9960/15.

Як свідчать обставини даної справи, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року скасовано постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11.06.2025 №Д/2175 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. Також суд апеляційної інстанції закрив справу про адміністративне правопорушення.
Однак, згідно доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 вважає, що дана постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року відповідачем не виконана.
Такий висновок позивачем зроблений на підставі відомостей, які наявні у застосунку «Резерв+» щодо порушення правил військового обліку.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів виходить з такого.
За правилами частини 1 статті 296 КУпАП скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою. У разі неможливості повернення предмета повертається його вартість.
Тобто, КУпАП передбачає наслідки для суб`єкта владних повноважень, у разі скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення.
По-перше, у разі скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення особа, яку було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності, має право на повернення стягнених з неї грошових сум.
По-друге, особа має право на скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою.

Досліджуючи зміст, наданих ОСОБА_1 до апеляційної скарги, знімків військово-облікового документу із застосунку «Резерв+», вбачається, що ТЦК та СП звернулося 02 червня 2025 року до Національної поліції для доставки ОСОБА_1 до ТЦК та СП для складання протоколу із зазначенням причини – «не прибув за повісткою до ТЦК та СП».
При цьому, слід указати, що військово-обліковий документ із застосунку «Резерв+» не містить інформації про наявний штраф, застосований до ОСОБА_1 постановою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11.06.2025 №Д/2175.
До того ж, слід указати, що постановою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11.06.2025 №Д/2175 до ОСОБА_1 було застосовано адміністративне стягнення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, а саме: перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 та постійно знаходячись на території України протягом 60 днів з дня набрання чинності Законом України № 3633-ІХ від 11.04.2024, який набрав чинності 18.05.2024, не уточнив адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані передбачені ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Тобто, слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що наявність в застосунку «Резерв+» відомостей про розшук ОСОБА_1 у зв`язку із вчиненням ним адміністративного правопорушення не пов`язано із інкримінованим йому постановою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11.06.2025 № Д/2175, яку було скасовано постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року у справі №522/20679/25-Е.

Колегія суддів вважає, що Сенічев Ю. М. обрав неналежний спосіб захисту, шляхом встановлення судового контролю у справі №522/20679/25-Е.
Обставини справи свідчать про те, що між сторонами існує публічно-правовий спір щодо внесення інформації до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку, у зв`язку з неявкою за повісткою до ТЦК та СП.

За таких обставин справи, колегія суддів вважає, що фактичною підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення судового контролю стала незгода з діями відповідача щодо внесення інформації до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку, у зв`язку з неявкою за повісткою до ТЦК та СП.
Указане виключає можливість застосування інституту судового контролю, який направлений на забезпечення належного виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо встановлення судового контролю, що є підставою, відповідно до статті 316 КАС України, для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції – без змін.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів, колегія суддів вважає, що таке клопотання має розглядатися судом в межах публічно-правового спору щодо внесення інформації до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку, у зв`язку з неявкою за повісткою до ТЦК та СП.
Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості в межах інституту судового контролю витребовувати від суб`єкта владних повноважень докази, які не стосуються виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року.
У зв`язку з цим, суд апеляційної інстанції відмовляє в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів.
Також слід зазначити, що позивач не звертався до суду першої інстанції про витребування доказів, таке клопотання заявлене ним лише під час апеляційного оскарження ухвали суду.
Крім того, твердження суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі від 16.04.2026 про те, що ухвала про витребування доказів відповідачем не виконана є опискою, оскільки матеріали справи не містить таку ухвалу суду про витребування доказів.

Частина 2 статті 328 КАС України передбачає, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Оскільки ухвала суду першої інстанції щодо судового контролю, постановлена судом відповідно до статті 382 КАС України у цьому переліку відсутня, дана постанова суду апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись статтями 294, 308, 311, 312, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 16 квітня 2026 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови і закриття справи про адміністративне правопорушення – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
Судді	  	О.І. Шляхтицький   А.Г. Федусик