ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2026  м. Дніпро Справа № 904/6986/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого (судді-доповідача): Стефанів Т. В.,
суддів: Демчини Т. Ю., Кучеренко О. І.,
розглянувши у порядку письмового провадження
без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіпаріс-Безпека", на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.05.2026 (суддя Іванова Т. В., повний текст рішення складено 06.05.2026, м.Дніпро) у справі № 904/6986/25
за позовом Акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, місто Київ, бульвар Тараса Шевченка, будинок 18; ідентифікаційний код 21560766)
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіпаріс-Безпека" (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Володимира Мономаха, будинок 12; ідентифікаційний код 44197258)
про стягнення заборгованості за договором про надання послуг бізнес-мережі №K.U.11889 від 28.06.2023 у загальному розмірі 87 807,53 грн,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
Акціонерне товариство "Укртелеком" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіпаріс-Безпека" про стягнення заборгованості за договором про надання послуг бізнес-мережі №K.U.11889 від 28.06.2023 у загальному розмірі 87 807,53 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг бізнес-мережі №K.U.11889 від 28.06.2023, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надавати відповідачу електронні комунікаційні послуги, а відповідач приймати та своєчасно оплачувати їх вартість. На виконання умов договору позивач у період з червня 2023 року по січень 2024 року надавав відповідачу телекомунікаційні послуги, що підтверджується рахунками-актами, сформованими у встановленому договором порядку. В порушення умов договору відповідач не здійснив своєчасну та повну оплату вартості отриманих послуг, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість у розмірі 87 807,53 грн.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.05.2026 позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіпаріс-Безпека" на користь Акціонерного товариства "Укртелеком" 87 807,53 грн (вісімдесят сім тисяч вісімсот сім гривень п`ятдесят три копійки) - заборгованості за договором про надання послуг бізнес-мережі №K.U11889 від 28.06.2023 та 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) - судових витрат по сплаті судового збору.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що між сторонами виникли договірні правовідносини щодо надання електронних комунікаційних послуг на підставі договору №K.U.-11889 від 28.06.2023 та угоди №1 від 28.06.2023 до нього, у яких сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів. Суд встановив, що позивач у період з червня 2023 року по січень 2024 року надавав відповідачу телекомунікаційні послуги, що підтверджується рахунками-актами за відповідні місяці, а заборгованість відповідача становить 87 807,53 грн згідно з актом звіряння розрахунків.
Суд першої інстанції критично оцінив доводи відповідача щодо недоведеності факту надання послуг, зазначивши, що спірні правовідносини виникли у сфері надання електронних комунікаційних послуг, які за своєю правовою природою є безперервними та споживаються у процесі їх надання, а тому факт користування такими послугами може підтверджуватись не лише двосторонньо підписаними актами, але й іншими документами оператора, зокрема рахунками-актами. Суд також врахував наявний у матеріалах справи лист відповідача від 09.01.2024 №09/01_2024 про розірвання договору з 01.02.2024, у якому відповідач не посилався на повне ненадання послуг позивачем або відсутність підстав для нарахування вартості послуг. Щодо посилань відповідача на наявність у рахунках-актах посилань на нормативно-правові акти, прийняті після спірного періоду, суд зазначив, що подані рахунки-акти є дублікатами, повторно сформованими у 2025 році засобами білінгової системи АСКР. Суд також відхилив доводи відповідача щодо порушення позивачем вимог ст. 80 ГПК України при поданні доказів, оскільки питання поновлення строку на подання доказів було вирішено протокольними ухвалами. Здійснення відповідачем часткових оплат за договором (07.09.2023 - 13 000,00 грн, 12.10.2023 - 36 000,00 грн, 30.01.2024 - 30 000,00 грн) суд розцінив як конклюдентні дії, що свідчать про фактичне продовження сторонами договірних відносин.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Кіпаріс-Безпека" подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.05.2026 у справі №904/6986/25 та просить скасувати дане рішення, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апелянт зазначає, що АТ "Укртелеком" фактично не надавало відповідачу послуги, передбачені договором №K.U.-11889 від 28.06.2023, у період з жовтня 2023 року по січень 2024 року, оскільки зупинило їх надання. Сторонами не підписувались акти наданих послуг, які підтверджували б факт надання позивачем відповідних послуг, а відповідачем їх приймання, а також позивачем не надано жодних інших доказів на підтвердження надання послуг. Починаючи з червня 2023 року, якість наданих позивачем послуг суттєво погіршилася, що проявлялося у перебоях зв`язку, нестабільності роботи мережі та неможливості повноцінного користування послугами за їх функціональним призначенням. Відповідач неодноразово звертався до технічної підтримки позивача з метою усунення вказаних недоліків, зокрема через месенджер Telegram, проте позивач не забезпечив належного рівня надання послуг, а з жовтня 2023 року взагалі припинив їх надавати.
Рахунки-акти, додані до позовної заяви, на думку апелянта, не можуть вважатися належними та допустимими доказами факту надання послуг, оскільки рахунки-акти за період з липня 2023 по січень 2024 року містять посилання на Правила надання та отримання електронних комунікаційних послуг, затверджені постановою КМУ від 25.06.2025 №761, тоді як спірний період стосується 2023-2024 років. Це, на переконання апелянта, свідчить про те, що дані рахунки були сформовані лише перед зверненням до суду.
Апелянт стверджує, що позивачем не надано належних доказів направлення рахунків-актів відповідачу або доведення до його відома іншим чином. Надані позивачем таблиці, сформовані ним самостійно, які містять інформацію про надсилання документів засобами поштового зв`язку "Укрпошта" та через програмне забезпечення M.E.Doc, не є належними та допустимими доказами у розумінні процесуального законодавства, оскільки створені позивачем в односторонньому порядку, не містять реквізитів, які б дозволяли ідентифікувати конкретні поштові відправлення або електронні документи (номери поштових накладних, підтвердження прийняття оператором поштового зв`язку, квитанції про доставку, повідомлення про вручення тощо), не містять жодних технічних доказів обміну електронними документами, зокрема квитанцій про відправлення/доставку, електронних підписів отримувача або інших підтверджень прийняття документів відповідачем. Надана позивачем таблиця "доставка рахунків через Медок" містить підпис співробітника позивача та його печатку, що підтверджує факт її складання позивачем, а не електронною системою.
Апелянт вказує на порушення судом першої інстанції вимог ст. 80 ГПК України. Позивачем вже після проведення судового засідання подано додаткові докази - рахунки-акти за 2023 та 2024 роки, які не були долучені до позовної заяви, хоча такі документи очевидно існували на момент звернення позивача до суду. Позивач не подав жодних пояснень щодо причин неподання вказаних доказів у встановлений процесуальний строк, не звертався до суду із відповідною заявою у порядку ч. 4 ст. 80 ГПК України та не надав жодних доказів існування об`єктивних перешкод для їх своєчасного подання. Доводи позивача про те, що подання рахунків-актів зумовлено запереченнями відповідача щодо факту їх отримання через M.E.Doc, не можуть вважатися належним обґрунтуванням, оскільки обов`язок доказування не може ставитися у залежність від процесуальної позиції відповідача, а сам факт заперечення відповідачем отримання документів не є новою обставиною, яка об`єктивно унеможливлювала подання відповідних доказів у строк, встановлений ч. 2 ст. 80 ГПК України.
Щодо нарахування абонентської плати апелянт зазначає, що за своєю правовою природою абонентська плата є платою саме за надання послуг, а відтак її нарахування можливе виключно за умови фактичного надання таких послуг належної якості. Нарахування плати за відсутності факту надання послуг або у разі їх неналежної якості суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема принципам справедливості, добросовісності та розумності. Закріплення в умовах договору обов`язку сплачувати абонентську плату у період, коли послуги фактично не надаються з вини постачальника, порушує баланс прав та обов`язків сторін і створює для відповідача необґрунтований фінансовий тягар.
Апелянт також зазначає, що здійснення ним окремих оплат не підтверджує наявності заборгованості за спірний період, оскільки такі платежі стосувалися попередніх періодів, у яких послуги фактично надавалися та приймалися відповідачем.
З урахуванням наведеного, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного та необґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог, фактично поклав в основу рішення документи, складені позивачем в односторонньому порядку, які не підтверджені жодними незалежними та належними доказами у розумінні ст.ст. 74-77 ГПК України, безпідставно прийняв та врахував докази, подані позивачем з порушенням вимог ст. 80 ГПК України, не надав належної оцінки доводам відповідача щодо фактичної відсутності надання послуг у спірний період та неналежної якості послуг. Висновки суду першої інстанції, на думку апелянта, не відповідають фактичним обставинам справи, зроблені при неповному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, а також із порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
Акціонерне товариство "Укртелеком" подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіпаріс-Безпека" та вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, просить залишити її без задоволення.
Позивач зазначає, що судом першої інстанції всебічно досліджено та встановлено, що відповідач не виконував свої зобов`язання стосовно оплати отриманих електронних комунікаційних послуг бізнес-мережі за договором №K.U11889 від 28.06.2023. Правовідносини за договором існували з дати його підписання та були припинені 01.02.2024 у зв`язку з розірванням договору за ініціативою відповідача. У договорі та укладеній до нього угоді сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, а отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін спільні права та обов`язки щодо їх виконання.
Щодо тверджень скаржника про ненадання послуг позивач зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів звернення відповідача до позивача у спірний період із претензіями щодо повного ненадання послуг, припинення їх надання, відмови від отримання послуг або вимог щодо припинення нарахування плати за договором, як це передбачено п. 7.8 договору. Пунктом 3.5 угоди №1 до договору передбачено порядок вирішення оперативних питань та приймання заяв у випадку недоступності послуги за номером 0-800-506-806 або електронною поштою, проте відповідач не звертався до Укртелекому щодо недоступності послуги в період дії договору. Твердження скаржника про неотримання електронних комунікаційних послуг спростовується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема договором, угодою, рахунками-актами за спірний період, розрахунком заборгованості. Здійснення відповідачем часткових оплат у спірний період (07.09.2023 - 13 000,00 грн, 12.10.2023 - 36 000,00 грн, 30.01.2024 - 30 000,00 грн) є доказом того, що останній отримував рахунки-акти, а також надані позивачем послуги. Відповідачем не було надано суду жодних письмових доказів на підтвердження своїх заперечень та не спростовано позицію позивача щодо належного надання послуг.
Щодо заперечень скаржника про неотримання рахунків-актів позивач зазначає, що на виконання своїх договірних зобов`язань щомісячно надсилав відповідачу рахунки-акти в електронному вигляді через систему M.E.Doc з жовтня 2023 по січень 2024 року, що і було встановлено судом, а копії рахунків-актів із технічною відміткою про їх доставку знаходяться у матеріалах справи. Пунктом 4.6 договору сторони погодили використання системи електронного документообігу M.E.Doc для здійснення розрахунків та обміну відповідними документами. Суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що аргументи й заперечення відповідача не спростовують надані позивачем докази та не звільняють відповідача від обов`язку оплатити отримані електронні комунікаційні послуги.
Щодо врахування судом доказів, поданих після подання позовної заяви, позивач зазначає, що питання поновлення строку на подання відповідних доказів та їх долучення до матеріалів справи вирішено судом першої інстанції шляхом постановлення відповідних протокольних ухвал. Саме ухвалою суду від 16.04.2026 запропоновано сторонам надати додаткові письмові пояснення. Необхідність подання копій рахунків-актів, сформованих у системі M.E.Doc із технічною відміткою про їх доставку, виникла лише тому, що відповідач у судовому засіданні 16.04.2026 заперечив факт їхнього отримання через електронний документообіг. Об`єктивна необхідність позивача спростувати доводи відповідача повністю відповідає принципу змагальності господарського процесу. Посилання скаржника на неможливість врахування судом доказів, поданих позивачем після подання позовної заяви, є безпідставними та спростовуються приписами ст.ст. 13, 74, 80, 114, 119 ГПК України.
Щодо долучених рахунків-актів, у яких наведено посилання на нормативно-правові акти, які набрали чинності після спірного періоду, позивач зазначає, що надані рахунки-акти є дублікатами, повторно сформованими у 2025 році засобами білінгової системи АСКР, яка на момент їх формування була налаштована на автоматичне формування текстів із посиланням на чинну на той момент постанову КМУ №761 від 25.06.2025. Твердження відповідача про наявність посилань на нормативно-правові акти, які набрали чинності після спірного періоду, не спростовують факту надання послуг та не свідчить про відсутність у відповідача обов`язку з оплати фактично отриманих послуг. Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив аргументи відповідача щодо неналежності наданих позивачем рахунків-актів, оскільки дані документи безпосередньо стосуються предмета спору та фіксують обсяг наданих послуг, що підлягають оплаті абонентом.
Позивач вважає, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.05.2026 у справі №904/6986/25 є законним і обґрунтованим, ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, судом повно та всебічно з`ясовано обставини справи, детально та об`єктивно досліджено докази і надано їм належну оцінку.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.
Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2026 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Стефанів Т. В., судді: Демчина Т. Ю., Кучеренко О. І.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіпаріс-Безпека" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.05.2026 у справі № 904/6986/25. Витребувано матеріали справи №904/6986/25 у Господарського суду Дніпропетровської області. Розгляд справи призначено у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
08.06.2026 матеріали справи № 904/6986/25 надійшли на адресу Центрального апеляційного господарського суду.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
28.06.2023 між Акціонерним товариством "Укртелеком", як оператором, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кіпаріс-Безпека", як бізнес-абонентом, укладено договір №K.U.-11889 про надання послуг бізнес-мережі, відповідно до пункту 1.1 якого оператор надає бізнес-абоненту електронні комунікаційні послуги бізнес-мережі, що визначаються у замовленні послуг та відповідних угодах/додатках до цього договору, а бізнес-абонент отримує послуги та сплачує їх вартість.
У відповідності до умов пункту 2.2 договору між сторонами укладено угоду №1 від 28.06.2023 до договору "Про надання послуг некомутованого доступу до мережі Інтернет (Послуга "Мережевий транзит")" для споживачів сегментів LA/NA - корпоративні/національні, SME - малі та середні.
Пунктом 4.1 договору передбачено, що бізнес-абонент здійснює оплату замовлених послуг згідно з тарифами, зазначеними у додатках угод до цього договору та умовами Укртелекому. Рахунок (рахунок-акт) за послуги бізнес-абонент повинен оплатити не пізніше останнього числа місяця, що настає за розрахунковим (пункт 4.3 договору). Пунктом 4.6 договору сторони погодили використання системи електронного документообігу M.E.Doc для здійснення розрахунків та обміну відповідними документами.
Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2023 (пункт 5.1 договору). У разі, коли жодна зі сторін за два тижні до закінчення строку дії договору не заявить про своє небажання надалі продовжувати відносини, договір вважається продовженим на кожний наступний рік на таких самих умовах (пункт 5.2 договору).
У матеріалах справи наявний лист відповідача від 09.01.2024 №09/01_2024 про розірвання договору про надання послуг бізнес-мережі №K.U11889 від 28.06.2023 в односторонньому порядку з 01.02.2024.
У спірний період відповідачем були здійснені часткові оплати за договором: 07.09.2023 - сплачено 13 000,00 грн, 12.10.2023 - сплачено 36 000,00 грн, 30.01.2024 - сплачено 30 000,00 грн. Вказане сторонами під час судових засідань не заперечувалося.
У вказаному договорі та укладеній до нього угоді сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір та укладена до нього угода є правомірними, укладеними та такими, що породжують у сторін спільні права та обов`язки щодо їх виконання.
За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіпаріс-Безпека" на користь Акціонерного товариства "Укртелеком" 87 807,53 грн (вісімдесят сім тисяч вісімсот сім гривень п`ятдесят три копійки) - заборгованості за договором про надання послуг бізнес-мережі №K.U11889 від 28.06.2023 та 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) - судових витрат по сплаті судового збору.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції
Відповідно до частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Предметом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.05.2026, яким позовні вимоги Акціонерного товариства "Укртелеком" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіпаріс-Безпека" про стягнення заборгованості за договором про надання послуг бізнес-мережі №K.U.11889 від 28.06.2023 у загальному розмірі 87 807,53 грн задоволено у повному обсязі.
Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, посилаючись на неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильність установлення обставин внаслідок необґрунтованої відмови у належній оцінці доказів та їх неправильного дослідження, зокрема: суд не перевірив належним чином факт реального надання позивачем послуг у спірний період; суд безпідставно прийняв та врахував докази, подані позивачем з порушенням вимог ст. 80 ГПК України; суд поклав в основу рішення документи, складені позивачем в односторонньому порядку, які не підтверджені незалежними доказами; суд не надав належної оцінки доводам відповідача щодо фактичної відсутності надання послуг та неналежної якості послуг у спірний період.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду та вважає оскаржуване рішення законним і обґрунтованим з огляду на таке.
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (стаття 530 Цивільного кодексу України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно із статтею 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов`язання, є нікчемним.
Частиною третьою статті 104 Закону України "Про електронні комунікації" передбачено, що умовами надання та отримання електронних комунікаційних послуг є, зокрема, укладення договору про надання електронних комунікаційних послуг та оплата замовлених кінцевим користувачем послуг.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 108 Закону України "Про електронні комунікації" кінцеві користувачі електронних комунікаційних послуг зобов`язані дотримуватись правил надання та отримання електронних комунікаційних послуг, у тому числі оплачувати замовлені та отримані електронні комунікаційні послуги.
Згідно із частинами першою та другою статті 109 Закону України "Про електронні комунікації" кінцеві користувачі електронних комунікаційних послуг несуть відповідальність за порушення вимог законодавства та умов договору про надання електронних комунікаційних послуг.
Підпунктом 6 пункту 36 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №295 (чинним на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено обов`язок споживачів своєчасно оплачувати отримані телекомунікаційні послуги.
Відповідно до пункту 72 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №295 (чинним на момент виникнення спірних правовідносин), розрахунки за отримані послуги на умовах наступної оплати здійснюються шляхом надсилання абоненту рахунків або в інший спосіб відповідно до законодавства та договору. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності встановлених судом обставин і ґрунтуються на вибірковому тлумаченні умов договору та норм матеріального і процесуального права.
Насамперед колегія суддів виходить із того, що спірні правовідносини виникли у сфері надання електронних комунікаційних послуг, які за своєю правовою природою є безперервними та споживаються безпосередньо в процесі їх надання. З огляду на специфіку предмета договору, факт користування такими послугами не може підтверджуватися виключно двосторонньо підписаними актами. Облікові дані оператора, рахунки-акти, інформація білінгової системи та інші документи, сформовані в процесі обліку наданих послуг, є належними та допустимими доказами їх фактичного надання. При цьому відсутність підпису бізнес-абонента на рахунку-акті сама по собі не свідчить про ненадання послуг, оскільки умовами договору не передбачено, що виникнення обов`язку з оплати поставлено у залежність від двостороннього підписання щомісячних актів.
Обґрунтовано відхилено і доводи відповідача про те, що рахунки-акти були виготовлені "заднім числом" у зв`язку з наявністю в них посилання на постанову Кабінету Міністрів України №761 від 25.06.2025. Як правильно встановив суд першої інстанції, позивач надав логічне пояснення, відповідно до якого подані до суду документи є технічними дублікатами, повторно сформованими у 2025 році автоматизованою білінговою системою, яка під час повторного друку автоматично відображає чинні на момент формування документа нормативні акти. Така технічна особливість функціонування системи документообігу не впливає ні на факт надання послуг, ні на момент виникнення грошового зобов`язання, який визначається періодом фактичного надання послуг, а не датою друку чи повторного формування документа. Отже, посилання на зазначену постанову є лише особливістю технічного оформлення документа і не свідчить про його недостовірність чи фальсифікацію.
Вирішальне значення для правильного вирішення спору має також встановлена судом обставина, що протягом спірного періоду відповідач жодного разу не звертався до позивача у передбаченому договором порядку із претензіями щодо повного ненадання послуг, вимогами про перерахунок вартості послуг чи заявою про припинення їх надання відповідно до пункту 7.8 договору. Договором був передбачений чіткий механізм реалізації таких прав, однак відповідач ним не скористався. Посилання ж на окремі повідомлення у приватному месенджері Telegram не можуть розцінюватися як належний спосіб фіксації недоліків послуг або повідомлення про їх ненадання, оскільки такий спосіб комунікації не передбачений ні договором, ні законодавством. За таких обставин відсутність будь-яких офіційних звернень протягом кількох місяців об`єктивно свідчить про фактичне користування відповідачем послугами та відсутність своєчасних заперечень щодо їх якості чи самого факту надання.
Показовим є і лист відповідача від 09.01.2024 №09/01-2024 про розірвання договору з 01.02.2024. У цьому документі відповідач не зазначав про повне ненадання послуг починаючи з жовтня 2023 року, не вимагав проведення перерахунку та не посилався на безпідставність здійснених нарахувань. Якби послуги фактично не надавалися протягом такого тривалого часу, саме в офіційному повідомленні про припинення договірних відносин такі обставини мали б бути відображені. Відсутність відповідних зауважень у зазначеному листі узгоджується з позицією позивача щодо безперервного надання послуг до моменту припинення договору.
Колегія суддів також погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо належності доказів надсилання рахунків. Пунктом 4.6 договору сторони погодили використання системи електронного документообігу M.E.Doc, а матеріали справи містять довідки про доставку рахунків через зазначену систему. Такі документи підтверджують факт направлення рахунків відповідачу та не є лише внутрішніми документами позивача. Крім того, окремі рахунки надсилалися засобами поштового зв`язку. Тому твердження апелянта про недопустимість зазначених доказів є безпідставними.
Обґрунтованими є і висновки суду щодо правового значення здійснених відповідачем платежів від 07.09.2023, 12.10.2023 та 30.01.2024. Здійснення оплати свідчить про визнання відповідачем існування договірних відносин та фактичне користування послугами. Особливо показовим є останній платіж, здійснений 30.01.2024, тобто безпосередньо перед направленням повідомлення про розірвання договору з 01.02.2024, що узгоджується із твердженням позивача про надання послуг до моменту припинення договору, а не підтверджує позицію апелянта про їх повне ненадання ще з жовтня 2023 року.
Не заслуговують на увагу й доводи апелянта про те, що здійснені платежі стосувалися виключно попередніх періодів. Такі твердження не підтверджені жодними належними доказами, зокрема актами звірки чи детальним розрахунком, який би визначав призначення кожного платежу. За відсутності такого документального підтвердження суд першої інстанції обґрунтовано не знайшов підстав для відступу від загальних правил зарахування виконання грошового зобов`язання.
Колегія суддів також відхиляє твердження відповідача про те, що абонентська плата підлягає нарахуванню виключно за умови доведеного фактичного користування послугами. За своєю правовою природою абонентська плата є платою за забезпечення доступу до мережі та підтримання готовності оператора до надання послуг і не залежить виключно від інтенсивності їх фактичного використання. Водночас відповідач не надав жодного належного доказу, який би підтверджував наявність тривалого простою мережі чи неможливість отримання послуг саме з вини позивача.
Безпідставними є й посилання апелянта на порушення судом першої інстанції вимог статті 80 Господарського процесуального кодексу України. Питання щодо прийняття додаткових доказів вирішувалося судом у встановленому процесуальному порядку шляхом постановлення відповідних протокольних ухвал. Навіть за умови іншої оцінки окремих доказів це саме по собі не спростовує встановлених судом обставин, які підтверджуються сукупністю інших належних та допустимих доказів.
Колегія суддів також враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену у справах "Проніна проти України" та "Руїс Торіха проти Іспанії", відповідно до якої обов`язок суду мотивувати рішення не означає необхідності надавати окрему відповідь на кожен аргумент сторони, якщо судом досліджено всі істотні для вирішення спору обставини. Аналіз оскаржуваного рішення свідчить, що місцевий господарський суд надав належну правову оцінку всім ключовим доводам сторін, дослідив питання факту надання послуг, направлення рахунків, порядку електронного документообігу, здійснення відповідачем платежів, припинення договору та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.
Таким чином, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, та до заперечення доказової сили документів позивача без подання належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження власної позиції. Такі доводи не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин справи, не свідчать про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права та не є підставою для скасування законного й обґрунтованого рішення відповідно до статей 275, 276 Господарського процесуального кодексу України.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами апеляційного перегляду колегія суддів встановила, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наявних у справі доказів у їх сукупності, з правильним застосуванням норм матеріального права щодо порядку нарахування плати за електронні комунікаційні послуги та належною оцінкою доказів у розумінні ст.ст. 74-79 ГПК України, а тому підстави для його скасування, передбачені ст. 275, 277 ГПК України, відсутні, і апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судові витрати.
Відповідно до статті 129 ГПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіпаріс-Безпека" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.05.2026 у справі № 904/6986/25 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.05.2026 у справі № 904/6986/25 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя Т. В. СТЕФАНІВ

Суддя О. І. КУЧЕРЕНКО

Суддя Т. Ю. ДЕМЧИНА