Справа № 314/3008/26
Провадження № 1-кп/314/938/2026

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.07.2026          м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Вільнянськ кримінальне провадження №62025080100006024 від 28.08.2025 стосовно 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, військовослужбовця за мобілізацією, перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 НГУ (проходив службу на посаді стрільця 1-го взводу оперативного призначення 2-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, у військовому званні «солдат», маючого на утриманні неповнолітню дитину, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, 
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407, ч.4 ст.408 КК України,
за участю (в режимі відеоконференції) 
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що він, проходячи військову службу за мобілізацією, перебуваючи на посаді стрільця 1-го взводу оперативного призначення 2-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, 22.06.2025 самовільно залишив місце служби - місце тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 НГУ, розташоване поблизу АДРЕСА_2 , після чого, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не вживав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби до 27.07.2025, до моменту встановлення його місцезнаходження та повернення до місця служби. Крім того, ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що він, проходячи військову службу за мобілізацією, перебуваючи у розпорядженні командира військової частини у зв`язку із самовільним залишенням місця служби, у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від проходження військової служби, 28.07.2025 самовільно залишив місце служби - місце тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 НГУ, розташоване поблизу АДРЕСА_2 , після чого, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не вживав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв.
Будучи допитаним в ході судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному та детально підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, як вони викладені в обвинувальному акті, не оспорював їх, від дослідження в судовому засіданні доказів, що були зібрані в ході досудового розслідування, відмовився.
При встановлених обставинах, оцінивши зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного злочину в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винуватим.
Суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності їх позиції у суду відсутні. Окрім того, учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує:
за першим епізодом за ч.5 ст. 407 КК України, самовільне залишення місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану; 
за другим епізодом за ч.4 ст.408 КК України, дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби, з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, яке є тяжким і особливо тяжким злочином; дані, які характеризують обвинуваченого: раніше не судимий в силу статті 89 КК України, є військовослужбовцем, має на утримання неповнолітню дитину, на обліку у нарколога чи психіатра не перебуває. У обвинуваченого наявне постійне проживання. Обставина, яка пом`якшує покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання, встановлено не було.
З урахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченого ОСОБА_3 суд погоджується із думкою прокурора та вважає, що єдино вірним для обвинуваченого покаранням, яке сприятиме його виправленню і запобігатиме вчиненню ним нових злочинів, може бути тільки покарання у вигляді позбавлення волі на строк наближений до мінімального в межах санкції інкримінованих статей. За сукупністю злочинів, згідно ч.1 ст. 70 КК України суд вважає за необхідне призначити покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Час попереднього ув`язнення ОСОБА_3 підлягає зарахуванню у строк відбуття покарання. Також суд не вбачає підстав для зміни ОСОБА_3 застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії якого необхідно продовжити до набрання вироком законної сили.
Процесуальні витрати у справі відсутні. Питання про речові докази підлягає вирішенню судом відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368-374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 407, ч.4 ст. 408 КК України.
Призначити ОСОБА_3 покарання:
за ч.5 ст. 407 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі;
за ч.4 ст. 408 КК України у вигляді у вигляді 5 (п`яти) років 1 місяця позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 (п`яти) років 1 місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 05.05.2026, зарахувавши строк тримання під вартою в строк відбуття покарання.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_3 продовжити до набрання цим вироком законної сили.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же термін, з дня вручення його копії судового рішення.
Копії вироку негайно після його проголошення надати прокурору та обвинуваченому.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя                    ОСОБА_6 
27.07.2026