ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2026 р. | Справа № 440/5809/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.06.2025, головуючий суддя І інстанції: М.В. Довгопол, по справі № 440/5809/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, у якій просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови, викладеній в листі - відповіді ГУ ПФУ від 05.03.2025р. за №3962-3140/Д-02/8-1600/25, в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 30.12.1986р. по 20.01.1992р. в Полтавській фірмі «Наталка»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 30.12.1986р. по 20.01.1992р. в Полтавській фірмі «Наталка», відповідно до записів трудової книжки, у зв`язку з чим здійснити перерахунок пенсії з 29.10.2024 року.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.06.2025 у справі № 440/5809/25 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 30.12.1986 по 20.01.1992 в Полтавській фірмі «Наталка», яка оформлена листом від 05.03.2025 за №3962-3140/Д-02/8-1600/25.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву від 20.02.2025 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 , та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, яку аргументує порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 року по справі № 440/5809/25 та винести рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що 20 лютого 2025 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надійшло звернення позивача щодо можливості врахування періоду роботи при розрахунку пенсії, зареєстроване в Управлінні за № 3140/Д-1600 25 від 21.02.2025. 05 березня 2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області на вказану заяву надано відповідь за № 3962-3140/Д-02/8-1600/25 в порядку, визначеному Законом України "Про звернення громадян".
Відповідач вказує, що аналіз трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 свідчить про те, що відомості про роботу внесено без дотримання вимог Інструкції, в саме: період роботи з 30.12.1986 по 20.01.1992 містить виправлення в даті видачі наказу про прийняття на роботу; архівна довідка від 05.12.2023 №Д-05.7-11/1050 не містить повної інформації про період трудової діяльності, а саме відсутні відомості про дати та номери видачі документів, на підставі яких внесені дані на прийняття та звільнення з роботи, тому врахувати період роботи з 30.12.1986 по 20.01.1992 до загального страхового стажу при розрахунку пенсії позивачки не вбачається за можливе.
Додатково відповідач вказує, що судом першої інстанції було порушено норми Кодексу адміністративного судочинства України щодо строків звернення: ОСОБА_1 12 травня 2025 року звернулася до суду із адміністративним позовом, в якому просить зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії з дати призначення - з 29.12.2023 року.
Позивач не скористалася правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача.
На підставі положень пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України, при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач отримує пенсію за віком з 29.12.2023 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області.
20.02.2025 представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою, в якій просив здійснити перерахунок з 29.12.2023 року призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком, із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 30.12.1986 по 20.01.1992.
Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області листом від 05.03.2025 №3962-3140/Д-02/8-1600/25 повідомило представника позивача про відсутність підстав для перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Зазначило, що аналіз трудової книжки гр. ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 свідчить про те, що відомості про роботу внесено без дотримання вимог Інструкції, запис про період роботи з 30.12.1986 по 20.01.1992 містить виправлення в даті видачі наказу про прийняття на роботу. Крім того, архівна довідка від 05.12.2023 №Д-05.7-11/1050 не містить повної інформації про період трудової діяльності, а саме відсутні відомості про дати та номери видачі документів, на підставі яких внесені дані на прийняття та звільнення з роботи. 
Вважаючи протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, викладену в листі-відповіді від 05.03.2025 за №3962-3140/Д-02/8-1600/25, в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 30.12.1986 по 20.01.1992, позивач звернулась до суду з позовом.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, викладена в листі від 05.03.2025 за №3962-3140/Д-02/8-1600/25, в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 30.12.1986 по 20.01.1992 є безпідставною та необґрунтованою.
Суд першої інстанції вважав за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву від 20.02.2025 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 , та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 44 Конституції України).
При цьому, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).
Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Законом №1058-IV визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до Закону №1058-IV, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону №1058-IV).
Частиною 1, 3 статті 44 Закону № 1058-ІV передбачено, що звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Водночас, процес перерахунку пенсії регламентується Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 19.12.2023 № 55-1) (далі – Порядок № 22-1).
Згідно з пунктом 1.1 Розділу «Звернення за призначенням (перерахунком), виплатою пенсії» Порядку № 22-1, заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України.
Відповідно до пункту 4.7 Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Отже, перерахунок пенсії особам здійснюється за поданими заявами до пенсійного органу. Додатково органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню.
Із матеріалів справи встановлено, що позивач отримує пенсію за віком з 29.12.2023 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області.
20.02.2025 представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою, в якій просив здійснити перерахунок з 29.12.2023 року призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком, із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 30.12.1986 по 20.01.1992.
Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області листом від 05.03.2025 №3962-3140/Д-02/8-1600/25 повідомило представника позивача про відсутність підстав для перерахунку пенсії ОСОБА_1 . 
У вказаному листі зазначено, що відомості про роботу до трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 внесено без дотримання вимог Інструкції, запис про період роботи з 30.12.1986 по 20.01.1992 містить виправлення в даті видачі наказу про прийняття на роботу. 
Крім цього, у листі відповідача від 05.03.2025 №3962-3140/Д-02/8-1600/25 вказано, що архівна довідка від 05.12.2023 №Д-05.7-11/1050 не містить повної інформації про період трудової діяльності, а саме відсутні відомості про дати та номери видачі документів, на підставі яких внесені дані на прийняття та звільнення з роботи.
Доводи скаржника про законність та обґрунтованість відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 30.12.1986 по 20.01.1992 колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок № 637).
Згідно з пунктом 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі – персоніфікований облік), є трудова книжка.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
При цьому, колегія суддів зазначає, що у період оформлення трудової книжки позивачки (1981 рік) діяв порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, який визначався Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 № 162 (далі – Інструкція № 162).
Пунктом 2.2 Інструкції № 162 передбачалося, що заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.
Приписами пункту 2.3 Інструкції № 162 визначено, що всі записи в трудову книжку про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також нагородження та заохочення вносяться адміністрацією після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні – у день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи проводяться охайно, перовою чи кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього чи фіолетового кольору.
Пунктом 2.5 Інструкції № 162 передбачено, зокрема, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис.
Відповідно до пункту 2.8 Інструкції № 162, виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на підставі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.
Таким чином, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
З огляду на зазначене, колегія суддів вказує, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 09.08.2019 по справі № 654/890/17.
Отже, не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточність записів не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Дана правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17, 04.07.2023 у справі № 580/4012/19.
Як було зазначено раніше, листом від 05.03.2025 №3962-3140/Д-02/8-1600/25 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повідомило представника позивача про відсутність підстав для перерахунку пенсії ОСОБА_1 . 
У вказаному листі зазначено, що відомості про роботу до трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 внесено без дотримання вимог Інструкції, запис про період роботи з 30.12.1986 по 20.01.1992 містить виправлення в даті видачі наказу про прийняття на роботу. 
При цьому, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_3 від 01.09.1981, позивач:
- 30.12.1986 року прийнята в бюро послуг Полтавської фірми «Наталка» закрійником;
- 20.01.1992 року звільнена з роботи за власним бажанням.
Доказів на підтвердження недостовірності записів у трудовій книжці позивача відповідачем суду не надано.
Отже, записами трудової книжки НОМЕР_1 від 01.09.1981 підтверджено, що ОСОБА_1 з 30.12.1986 по 20.01.1992 працювала в Полтавській фірмі "Наталка".
Водночас, запис трудової книжки про прийняття позивача в бюро послуг на посаду закрійника містить інформацію про наказ №92-03 від 13.12.1986, що містить виправлення у місяці прийняття такого наказу.
Із цього приводу колегія суддів вказує, що неналежний порядок ведення і заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Аналогічні правові позиції містяться у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а.
Виходячи з наведеного вище, колегія суддів зазначає, що виключення тих чи інших періодів роботи з трудового стажу працівника, який дає йому право на призначення пенсії, з підстав неточності записів у трудовій книжці, наявності виправлень, є необґрунтованим та формальним.
Доводи відповідача про те, що надана позивачем архівна довідка від 05.12.2023 №Д-05.7-11/1050 не містить повної інформації про період трудової діяльності, а саме відсутні відомості про дати та номери видачі документів, на підставі яких внесені дані на прийняття та звільнення з роботи, колегія суддів відхиляє, оскільки основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження стажу роботи на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, є необхідним лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Даний висновок підтверджуються правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 18.04.2019 у справі № 156/173/17, від 11.07.2019 у справі № 423/1156/17, від 18.11.2022 у справі № 560/3734/22.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів зазначає, що трудова книжка позивача містить записи, що підтверджують періоди роботи позивача з 30.12.1986 по 20.01.1992 в Полтавській фірмі «Наталка».
Таким чином, на підставі вищевикладеного, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача щодо правомірності незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи 30.12.1986 по 20.01.1992.
Колегія суддів також відхиляє доводи відповідача про те, що судом першої інстанції було порушено норми КАС України щодо строків звернення у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 12 травня 2025 року звернулася до суду із адміністративним позовом, в якому просила зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії з дати призначення - з 29.12.2023, з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 17.07.2018 у справі №521/21851/16-а.
З цього приводу колегія суддів звертає увагу, що позивач при зверненні до суду першої інстанції 29.04.2025 з позовом (з урахуванням уточненої позовної заяви від 31.03.2025) просила зобов`язати відповідача зарахувати до її страхового стажу спірний період роботи та здійснити перерахунок пенсії з 29.10.2024, а не з 29.12.2023, як заявляє відповідач в апеляційній скарзі.
За таких обставин, колегія суддів вказує, що позивачем шестимісячний строк звернення до суду з адміністративним позовом пропущено не було.
При цьому, судом першої інстанції зазначена вище вимога задоволена не була, натомість було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву від 20.02.2025 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 , та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
Із урахуванням наведеного вище, колегія суддів доходить висновку про те, що судом першої інстанції норми КАС України щодо строків звернення позивачем до суду порушено не було.
Підсумовуючи викладене вище, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 30.12.1986 по 20.01.1992 в Полтавській фірмі «Наталка», яка оформлена листом від 05.03.2025 за №3962-3140/Д-02/8-1600/25, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву від 20.02.2025 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 , та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставин справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.06.2025 по справі № 440/5809/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя | | Я.М. Макаренко
Судді | | С.П. Жигилій   Т.С. Перцова