ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/6442/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мамалуй О.О. - головуючий, Баранець О.М., Кролевець О.А.,
за участю секретаря судового засідання Федорової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2026
у складі колегії суддів: Сітайло Л.Г. - головуючий, Шапран В.В., Буравльов С.І.
та на рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2025
суддя: Пукас А.Ю.
у справі № 910/6442/23
за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
до 1. ОСОБА_1 
2. ОСОБА_2 
3. ОСОБА_3 
4. ОСОБА_4 
5. ОСОБА_5 
6. ОСОБА_6 
7. ОСОБА_7 
8. ОСОБА_8 
9. ОСОБА_9 
10. ОСОБА_10 
11. ОСОБА_11 
12. ОСОБА_12 
13. ОСОБА_13 
14. ОСОБА_13 
15. ОСОБА_14 
16. ОСОБА_15 
17. ОСОБА_16 
18. ОСОБА_17 
19. ОСОБА_18 
20.  ОСОБА_19 
21. ОСОБА_20 
22.   
ОСОБА_21 . ОСОБА_22 
24. ОСОБА_23 
про стягнення 210 853 703,74 грн,
за участю представників: 
від позивача:  Жегулін Ю.М. , Ковалик В.В.,
від відповідача-1: не з`явилися, від відповідача-13: не з`явилися,
від відповідача-2: не з`явилися, від відповідача-14: не з`явилися,
від відповідача-3: не з`явилися, від відповідача-15: не з`явилися,
від відповідача-4: не з`явилися, від відповідача-16: Лавринович В.О.
від відповідача-5: не з`явилися, від відповідача-17:  Юдіна І.В. 
від відповідача-6: не з`явилися, від відповідача-18: не з`явилися,
від відповідача-7: не з`явилися, від відповідача-19: не з`явилися,
від відповідача-8: не з`явилися, від відповідача-20: не з`явилися,
від відповідача-9: Полонський О.Ю. від відповідача-21: не з`явилися,
від відповідача-10: не з`явилися, від відповідача-22: не з`явилися,
від відповідача-11: Кобець І.В.  від відповідача-23: не з`явилися,
від відповідача-12: не з`явилися, від відповідача-24: не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд, ФГВФО) звернувся до господарського суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , в якому просить солідарно стягнути з відповідачів заподіяну шкоду вкладникам та кредиторам Публічного акціонерного товариства банку "Контракт" (далі - ПАТ Банк "Контракт", Банк) на загальну суму 210 853 703,74 грн, в залежності від вчинених зазначеними особами дій (кредитування товариства, придбання/відчуження облігацій), які згідно з доводами позивача є протиправними та недобросовісними.

Обґрунтовуючи позовні вимоги нормами Закону України "Про банки i банківську діяльність" та Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", позивач вказує, що відповідачі є пов`язаними з ПАТ Банк "Контракт" особами (керівники та члени комітетів правління Банку), i згідно зі статтями 1166, 1190 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), несуть солідарну відповідальність за майнову шкоду, завдану їхніми неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю в повному обсязі.

Позивач зазначає, що рішення відповідачів відповідають ознакам ризикової діяльності, прийняті з порушенням законодавства, у тому числі нормативних актів Національного Банку України, внаслідок недотримання відповідачами обов`язків діяти в інтересах Банку та його кредиторів, добросовісно i розумно, не перевищуючи своїх повноважень.

Внаслідок вищезазначених дій, які об`єднані позивачем в окремі епізоди, а також, внаслідок незабезпечення Банком контролю за цільовим використанням позичальниками кредитних коштів, Банку завдано шкоди у розмірі 210 853 703,74 грн, що в свою чергу зумовило неможливість повного розрахунку з його кредиторами.

Позовні вимоги об`єднані в окремі епізоди в залежності від визначеного ФГВФО складу учасників (відповідачів), які брали участь у прийнятті рішення.

Так, ФГВФО у пoзoві просить:

- стягнути солідарно з ОСОБА_26 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , заподіяну шкоду (шляхом здійснення кредитування ТОВ "Лагуна 2012"», ТОВ "Петерхоф-Україна", ТОВ "Фірма "Прімум", ТОВ "Виробниче об`єднання "Будфонд", ТОВ "Компанія з управління активами "Холдинг груп") в розмірі 83 037 752,49 грн на користь ФГВФО;

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 заподіяну шкоду (шляхом здійснення кредитування ТОВ "Фірма "Прімум") в розмірі 8 854 615,18 грн на користь ФГВФО;

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_18 , ОСОБА_27 , ОСОБА_20 заподіяну шкоду (шляxoм здійснення кредитування ТОВ "Еліт менеджмент груп") в розмірі 21 359 519,62 грн на користь ФГВФО;

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_10 , ОСОБА_22 заподіяну шкоду (шляхом здійснення кредитування ТOB "Київський завод гумових та латексних виробів") в розмірі 3 235 769,84 грн на користь ФГВФО;

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_30 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_18 , ОСОБА_27 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , ОСОБА_28 , ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 заподіяну шкоду (шляхом здійснення кредитування ОСОБА_31 ) в розмірі 17 564 158,95 грн на користь ФГВФО;

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 заподіяну шкоду (шляхом придбання облігацій дисконтних іменних емітента ТОВ "Глибочиця") в розмірі 14 376 037,12 грн на користь ФГВФО;

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 заподіяну шкоду (шляхом придбання облігацій дисконтних іменних емітента ПП "Cервістехснаб") в розмірі 1 812 564,88 грн на користь ФГВФО;

- стягнути солідарно з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_32 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 заподіяну шкоду (шляхом придбання/відчуження облігацій дисконтних іменних емітента ТОВ "Глибочиця", ТОВ "Будівельна компанія "Pеставрація", ПАТ "Cтрахова компанія "Стандарт РЕ" в розмірі 60 613 285,66 грн на користь ФГВФО.

Короткий зміст оскаржуваних рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх ухвалення

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.04.2025 у справі №910/6442/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2026, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами вини відповідачів щодо завдання банку збитків внаслідок здійснення досліджених фінансових операції, а також не спростовано презумпції, що визначені позивачем посадові особи діяли в найкращих інтересах товариства шляхом прийняття незалежних та обґрунтованих рішень. Крім того, з наданих до матеріалів справи доказів, судом не вбачається можливості встановити наявність складу цивільного правопорушення (причинного зв`язку між діями відповідачів та заявленими до стягнення збитків).

Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2026 та рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2025 у справі № 910/6442/23 скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Скарга подана на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

В обґрунтування п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України скаржник наголошує на тому, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми матеріального права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, а саме:
1) не враховано висновків, викладених в постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі № 910/21493/17, від 21.07.2021 у справі № 910/12930/18, від 08.02.2022 у справі № 910/15260/18, від 14.09.2021 у справі №910/11371/18, від 25.05.2021 у справі №910/11027/18, від 28.10.2021 у справі №910/9851/20, від 08.02.2022 у справі №910/15260/18, від 25.07.2022 у справі №922/2860/18, від 04.12.2018 у справі № 910/21493/17, від 26.11.2019 у справі № 910/20261/16, від 22.10.2019 у справі № 911/2129/17. Судами першої та апеляційної інстанцій не застосовано до спірних правовідносин положень ст. 92 ЦК України, не перевірено рішення відповідачів на предмет їх добросовісності, розумності та відповідності інтересам Банку;
2) не враховано висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №910/12930/18, від 09.01.2024 у справі №910/7305/21, від 05.02.2024 №910/4149/21, від 08.02.2022 №910/15260/18 відповідно до яких відсутність у відповідачів статусу керівника банку чи посадової особи акціонерного товариства протягом періоду вчинення відповідачами дій щодо укладення спірних правочинів не виключає застосування статей 92, 1166 ЦК України як правової підстави для відшкодування шкоди;
3) не враховано висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 29.05.2024 у справі № 910/15260/18, від 10.01.2024 у справі № 911/266/22 та від 26.03.2026 у справі № 910/13325/21 відповідно до яких «правило ділового рішення» не захищає очевидно нерозумні, абсурдні рішення, яким немає пояснень, які належним чином не обґрунтовані та вчинені з порушенням фідуціарних обов`язків посадовими особами.

За твердженням скаржника, оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі №910/6442/23 є незаконними та необґрунтованими, оскільки постановлені з порушенням норм матеріального права, а саме статей 92, 543, 1166, 1190 Цивільного кодексу України; статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; статей 43, 44, 49, 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність»; статей 89, 346 Господарського кодексу України; статті 63 Закону України «Про акціонерні товариства».

Також скаржник стверджує, що судами обох інстанцій під час розгляду справи не було повно та всебічно досліджено докази, які надані позивачем, що є підставою для касаційного оскарження в силу п. 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

У скарзі зазначається, що завдана Банку та його кредиторам шкода виникла виключно у зв`язку з безпідставною та невиваженою, економічно необґрунтованою та надмірно ризиковою кредитною діяльністю ПАТ Банк «Контракт» внаслідок прийняття протиправних рішень як керівництвом Банку, так і членами комітетів правління Банку (надалі - Відповідачі), що суперечили нормативно-правовим актам Національного банку України, іншим актам чинного законодавства, кінцевим результатом чого стало віднесення останнього до категорії неплатоспроможних та його ліквідації. Оскільки такі дії посадових осіб ПАТ Банк «Контракт» носили системний характер протягом тривалого часу, а також внаслідок приховування таких відомостей від Національного банку України, дійсний фінансовий стан Банку свідомо замовчувався, оскільки активи останнього були абсолютно неліквідними, що й призвело до неможливості проведення повного розрахунку з усіма кредиторами Банку в ході ліквідації, в тому числі з Позивачем, вимоги яких становлять більше 235 млн. грн.

Скаржник стверджує, що керівник та члени Кредитного комітету Банку відносяться до пов`язаних осіб в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність» в редакції на момент заподіяння шкоди Банку. Спірні рішення Кредитного комітету банку стали передумовою та правовою підставою для укладання Банком кредитних договорів, а також, підставою для внесення подальших змін та доповнень.

На думку скаржника, суд в порушення норм ст. ст. 42, 43, 44, 52, 58 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ігноруючи висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо застосування ст. 92 та ст. 1166 ЦК України, зробив неправомірний висновок, що члени кредитного комітету банку, не мали статусу керівників банку, а тому не можуть нести відповідальність за нанесені банку збитки.

За доводами скаржника, суди не врахували при вирішені спору наведені положення законодавства, що були чинними станом на дати прийняття відповідачами у цій справі спірних рішень про вчинення Банком спірних операцій з придбання цінних паперів, та не дослідили належним чином доводи позивача про те, що вчинені Банком спірні операції з придбання цінних паперів були ризикованими та докази, які ці доводи підтверджують; суди не з`ясували, чи була розроблена та затверджена в банку комплексна та адекватна система управління ризиками у відповідності до вимог чинного законодавства та чи здійснювалася органами управління Банку у межах своїх повноважень реалізація цієї системи та контроль за ефективністю її функціонування. Крім того, суди першої та апеляційної інстанцій не надали правової оцінки діям відповідачів на предмет дотримання вимог чинного законодавства та їх фідуціарних обов`язків, не проаналізували дії/бездіяльність відповідачів на предмет дотримання приписів нормативних актів, які регулюють банківську діяльність.

За твердженням скаржника суди в порушення ст. ст. 78, 86, 101, 104 ГПК України, при винесенні оскаржуваного рішення взяли до уваги надані Відповідачами Висновок експерта №222/02/08-24 від 07.03.2024 та Звіт про оцінку майна від 14.08.2024, при цьому проігнорували та не надали належної оцінки доказам, наданим Позивачем. Позивач заявив в суді першої інстанції про наявність підстав для відводу експерта Шульги Л.Д., яка підготувала висновок на замовлення Відповідачів, та просив суд не приймати до розгляду висновок експерта №222/02/08-24 від 07.03.2024. Однак судом дана заява Позивача була проігнорована. Крім того, оцінювач Максімов В.В. неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності за складення неякісних Звіті про оцінку майна, в т.ч. за поданням НБУ.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу Відповідач -16 зазначає, що позовні вимоги в п. 9 прохальної частини позову стосуються відповідача -16, тобто виключно епізоди 10 та 12. У цьому контексті відповідач-16 стверджує, що ані дії (прийняття рішення КК від 03.08.2015), ані бездіяльність (відсутність інших рішень Кредитного Комітету до 07.10.2015) відповідачів не призвела і не могла призвести до спричинення Банку збитків у сумі 38 102 090, 63 грн, заявлених Фондом (відсутність будь-якого причинно-наслідкового зв?язку). На думку відповідача-16, бездіяльність Фонду відносно облігацій ТОВ «Глибочиця» та не реалізація прав за ними в строк до 30.01.2019 безпосередньо призвела до недоотримання Банком 8 155 000 грн.

Відповідач-11 у відзиві на касаційну скаргу зазначає, що судами попередніх інстанцій було належним чином та у відповідності до вимог чинного законодавства досліджено наявні в матеріалах справи докази, а скаржником не наведено аргументів, які б могли спростувати висновки судів щодо недоведеності участі відповідача-11 у засіданні Спостережної ради Банку 03.08.2015. 

Відповідач-9 у відзиві на касаційну скаргу стверджує, що більша частина аргументів скаржника зводиться до переоцінки доказів у справі. При цьому відповідач-9 звертає увагу, що висновки щодо застосування норм права, на неврахування яких посилається скаржник, були застосовані судами першої та апеляційної інстанцій.

Відповідач-17 у відзиві на касаційну скаргу вважає наведену скаржником судову практику нерелевантною до спірних правовідносин, а тому існують підстави для закриття касаційного провадження. Також зазначає, що оскаржувані рішення прийнято за результатами повного, всебічного та об?єктивного дослідження обставин справи. Підстави для зміни оскаржуваних судових рішень чи їх скасування в частині солідарного стягнення з ОСОБА_33 коштів з наведених у скарзі мотивів відсутні.

Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

01.10.2015 Правлінням Національного банку України (далі - Правління НБУ) прийнято постанову "Про віднесення Публічного акціонерного товариства Банк "Контракт" до категорії проблемних" №660/БТ.

06.10.2015 Правлінням НБУ прийнято постанову "Про віднесення Публічного акціонерного товариства Банк "Контракт" до категорії неплатоспроможних" №671.

На підставі вищевказаної постанови НБУ, виконавчою дирекцією ФГВФО 06.10.2015 прийнято рішення "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ Банк "Контракт" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку" №183, згідно з якою з 07.10.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ Банк "Контракт" на три місяці з 07.10.2015 до 06.01.2016 (включно).

10.12.2015 Правлінням НБУ прийнято постанову "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ Банк "Контракт" №876.

Відповідно до вищевказаної постанови НБУ, виконавчою дирекцією ФГВФО 10.12.2015 прийнято рішення "Про початок процедури ліквідації ПАТ Банк "Контракт" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку" №220, згідно з яким розпочато ліквідаційну процедуру Банку з 11.12.2015 до 10.12.2017 (включно). Надалі строк здійснення ліквідації ПАТ Банк "Контракт" неодноразово продовжувався рішеннями виконавчої дирекції ФГВФО №5173 від 27.11.2017, №3235 від 03.12.2018.

07.02.2019 рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №285/10 внесено зміни до рішення виконавчої дирекції ФГВФО №3235 від 03.12.2018, в частині делегованих повноважень ліквідатора Банку.

21.04.2016 виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення "Про затвердження переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ Банк "Контракт" №555 на суму 305 326 313,80 грн.

30.04.2020 виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення "Про затвердження ліквідаційного балансу та звіту про завершення процедури ліквідації ПАТ Банк "Контракт" №879.

В процедурі ліквідації ПАТ Банк "Контракт" за рахунок майна банку частково задоволено вимоги кредиторів на суму 72 335 591,16 грн.

Відповідно до інформації, зазначеної у Звіті про завершення процедури ліквідації ПАТ Банк "Контракт" загальна сума незадоволених кредиторських вимог, включених до реєстру акцептованих вимог кредиторів становить 235 610 300,92 грн.

Згідно з інформацією щодо керівників Банку, станом на 06.10.2015, з наказу "Про затвердження складу Кредитного комітету ПАТ Банк "Контракт" ОД №150 від 14.11.2011, Протоколу Загальних зборів акціонерів BAT ТФБ "Контракт" №94 від 21.09.2009, роздруківок інформації щодо керівників ПАТ Банк "Контракт" з сайту НБУ, інформації з сайту НБУ про власників істотної участі станом на 28.01.2013, роздруківок з електронного ресурсу SМIDA щодо володіння посадовими особами ПАТ Банк "Контракт" акціями Банку, довідками НБУ з додатками, встановлено наступне.

1) ОСОБА_1 діяла як Голова Правління, Голова Кредитного комітету Банку;
2) ОСОБА_2 діяв як перший заступник Голови Правління, член Кредитного комітету Банку;
3) ОСОБА_34 діяв як радник Голови Правління з питань безпеки, член Кредитного комітету Банку;
4) ОСОБА_4 діяв як заступник Голова Правління, член Кредитного комітету Банку;
5) ОСОБА_5 діяла як заступник Голови Правління, член Кредитного комітету Банку;
6) ОСОБА_6 діяла як начальник кредитного управління, член Кредитного комітету;
7) ОСОБА_7 діяла як начальник відділу кредитної експертизи та моніторингу, член Кредитного комітету Банку;
8) ОСОБА_35 діяла як член Спостережної ради Банку;
9) ОСОБА_9 діяв як заступник Голови Правління, член Кредитного комітету Банку;
10) ОСОБА_10 діяла як головний бухгалтер, член Кредитного комітету Банку;
11) ОСОБА_11 діяла як член Спостережної ради Банку;
12) ОСОБА_36 діяла як Голова Спостережної ради Банку;
13) ОСОБА_13 діяла як заступник Голови Правління, член Кредитного комітету Банку;
14) ОСОБА_13 діяв як член Спостережної ради Банку;
15) ОСОБА_37 діяв як Голова Правління, Голова Кредитного комітету Банку;
16) ОСОБА_15 діяв як радник Голови Правління, член Кредитного комітету Банку;
17) ОСОБА_38 діяла як заступник Голови Правління, член Кредитного комітету Банку;
18) ОСОБА_29 діяв як член Спостережної ради Банку;
19) ОСОБА_18 діяв як заступник Голови Правління Банку;
20) ОСОБА_39 діяв як головний спеціаліст Служби безпеки, член Кредитного комітету Банку;
21) ОСОБА_20 діяв як в.о. начальника Кредитного управління, член Кредитного комітету Банку;
22) ОСОБА_28 діяв як член Спостережної ради, власник Банку;
23) ОСОБА_22 діяв як начальник Кредитного управління, член Кредитного комітету Банку;
24) ОСОБА_23 діяла як начальник Відділу юридичного супроводження банківської діяльності, член Кредитного комітету Банку.

Як стверджує позивач, в ході здійснення процедури виведення ПАТ Банк "Контракт" з ринку, ФГВФО здійснено аналіз структури активів Банку та виявлено ряд рішень, прийнятих посадовими особами Банку, а також вчинених на їх підставі правочинів, пов`язаних із придбанням неліквідних активів, які вчинялись без додержання основних принципів кредитування, всупереч та на шкоду інтересам Банку.

Так, Позивач зазначає, що шкода завдана наступними діями відповідачів:

1) вчинення Банком операцій з кредитування ТОВ "Лагуна 2012".

17.10.2013 між ПАТ Банк "Контракт" та ТОВ "Лагуна 2012" укладено договір про відкриття кредитної лінії №92/2013 (далі - договір №92/2013), відповідно до пункту 2.1 якого Банк зобов`язується надати позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з максимальним лімітом кредитної лінії, що не перевищує 500 000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредит в строк до 16.10.2014, сплатити плату за кредит та можливу неустойку в розмірах та в строки, встановлені даним договором.

Надалі умови договору №92/2013 змінювались додатковими угодами №1 від 13.12.2013, №2 від 05.05. 2014, №3 від 16.10.2014, зміни стосувались пролонгації строку кредитного договору (згідно з додатковою угодою №3 від 16.10.2014, позичальник зобов`язується повернути кредит в строк до 16.11.2014) за збільшення максимального ліміту кредитної лінії (згідно з додатковою угодою №2 від 05.05.2014, ліміт кредитної лінії встановлюється в розмірі 1 200 000,00 грн).

Рішення про укладення договору №92/2013 та внесення змін до нього приймались Кредитним комітетом ПАТ Банк "Контракт", що підтверджується наявними у матеріалах справи протоколами засідань комітету від 17.10.2013, від 13.12.2013, від 30.04.2014, від 24.09.2014, від 16.10.2014, які підписані учасниками засідань.

Позивач зазначає, що посадовими особами ПАТ Банк "Контракт", які приймали рішення щодо кредитування ТОВ "Лагуна 2012" та дії яких є протиправними є: ОСОБА_1 , ОСОБА_40 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Відповідно до договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 22.02.2019 №UA-EA-2018-12-21-000021-b, укладеного між Банком та ТОВ "ЕйПіЕс" (станом на дату розгляду справи ТОВ "Стар інвестмент ван"), майнові права за кредитом реалізовані в ході ліквідаційної процедури ПАТ Банк "Контракт" за ціною 16 327,21 грн, при тому, що станом на момент продажу заборгованість за кредитним договором становила 2 401 479,41 грн.

3 огляду на вищевказане, позивач вважає, що внаслідок операції з кредитування ТОВ "Лагуна 2012" Банку завдано шкоди в розмірі 2 385 152,20 грн.

2) вчинення Банком операцій з кредитування ТОВ "Петерхоф-Україна".

19.04.2013 між ПАТ Банк "Контракт" та ТОВ "Петерхоф-Україна" укладено договір про надання овердрафту №40/2013 (далі - договір №40/2013).

Пунктом 2.1 договору №40/2013 передбачено, що відповідно до умов, встановлених положеннями цього договору, Банк зобов`язується надати позичальнику овердрафт шляхом оплати платіжних документів позичальника з поточного рахунку, який відкрито в Банку, за рахунок грошових коштів Банку, в межах ліміту овердрафту, у разі відсутності a6o недостатності грошових коштів на поточному рахунку позичальника.

Максимальний розмір ліміту овердрафту, згідно з договором (пункт 2.2), становить 3 250 000,00 грн.

Згідно з пунктом 2.3 строк дії договору встановлюється до 18.04.2014 або до повного виконання сторонами зобов`язань.

Ліміт овердрафту встановлюється зі строком дії з 19.04.2013 до 05.07.2013 (пункт 2.4 договору №40/2013).

Процентна ставка за наданими кредитними коштами, згідно з цим договором, встановлюється на piвнi 21% річних (пункт 2.6 договору №40/2013).

Надалі умови договору №40/2013 змінювались додатковими угодами №1 від 27.06.2013, №2 від 05.08.2013, №3 від 05.09.2013, №4 від 05.10.2013, №5 від 05.11.2013, №6 від 05.12.2013, №7 від 08.01.2014.

Зміни стосувались продовження строку овердрафту.

Додатковою угодою №6 від 05.12.2013 ліміт овердрафту встановлено в розмірі 2 764 000,00 грн, процентна ставка 28%, строк дії з 06.12.2013 до 05.01.2014. Додатковою угодою №7 від 08.01.2014 строк дії овердрафту встановлено до 05.02.2014.

19.04.2013 між ПАТ Банк "Контракт" (кредитор) та фізичною особою - ОСОБА_1 (пopyчитель) укладено договір №40/2013 -01, згідно з пунктом 1.1 якого поручитель зобов`язується перед кредитором, в обсязі визначеному пунктом 1.3 цього договору, солідарно відповідати за виконання боржником, яким є юридична особа за законодавством України - ТОВ "Петерхоф-Україна" (боржник) зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, комicії у розмірі та у випадках, передбачених договором №40/2013 про надання овердрафту від 19.04.2013, укладеним з боржником та додатками, додатковими угодами/договорами про внесення змін до нього, у тому числі тими, що будуть укладені в майбутньому.

Позивач зазначає, що посадовими особами ПАТ Банк "Контракт", які приймали рішення щодо надання кредитних коштів та дії яких позивач вважає протиправними є: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 27.03.2020 №GL6N616864, який укладено між Банком та ТОВ "Консалт солюшенс" в ході ліквідаційної процедури ПАТ Банк "Контракт", майнові права за договором №40/2013 реалізовано за ціною 1 858,51 грн.

Станом на момент продажу, заборгованість за договором №40/2013 становила 8 614 641,33 грн.

3 огляду на вищевказане, позивач вважає, що внаслідок операцій з кредитування ТОВ "Петерхоф-Україна" Банку завдано шкоди в розмірі 8 612 782,52 грн.

3) вчинення Банком операцій з кредитування ТОВ "Виробниче об`єднання "Будфонд".

30.07.2013 між ПАТ Банк "Контракт" та ТОВ "Виробниче об`єднання "Будфонд" укладено договір №73/2013 про відкриття кредитної лінії (далі - договір №73/2013), згідно з пунктом 2.1 якого Банк зобов`язується надати позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з максимальним лімітом кредитної лінії, що не перевищує 25 253 000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредит у строк до 29.07.2016, сплатити плату за кредит та можливу неустойку в розмірах та строки встановлені даним договором.

Відповідно до пункту 2.3 договору №73/2013 процентна ставка за наданими кредитними коштами, згідно з цим договором, встановлюється у розмірі 21% річних.

Позивачем долучено до матеріалів справи протоколи засідання кредитного комітету Банку від 26.07.2013, на якому прийнято рішення про укладення договору №73/2013.

Позивач зазначає, що посадовими особами ПАТ Банк "Контракт", які приймали рішення щодо надання кредитних коштів та дії яких позивач вважає протиправними є: ОСОБА_1 , ОСОБА_41 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 

30.07.2013 між ПАТ Банк "Контракт" (заставодержатель) та ТОВ "Виробниче об`єднання "Будфонд" (заставодавець) укладено договір №73/2013-1 застави (далі - договір №73/2013-1).

Відповідно до пункту 1.1 договору №73/2013-1 зacтаводавець, на умовах цього договору, передає заставодержателю в заставу належне йому на момент підписання цього договору майно, основні засоби (далі - Предмет застави), згідно з додатком №1 до цього договору.

Цією заставою забезпечується часткове належне виконання заставодавцем, як позичальником, всіх взятих на себе зобов`язань перед заставодержателем по договору №73/2013 про відкриття кредитної лінії від 30.07.2013 та додаткових угод до нього, у тому числі тих, що будуть укладені в майбутньому, включаючи ті, відповідно до яких буде збільшено розмір відповідальності за такими зобов`язаннями (далі - кредитний договір), зокрема: повернення кредиту в сумі 25 253 000,00 грн в строк до 29.07.2016, що передбачений кредитним договором, а також сплата процентів за користування кредитом, процентів за неправомірне користування кредитом, неустойки (штрафу, пені), комісії, відшкодування збитків, понесених заставодержателем внаслідок невиконання заставодавцем умов кредитного договору в строки, в розмірах i у випадках, передбачені кредитним договором (далі - основне зобов`язання), витрати виконавчого провадження (пункт 1.2 договору №73/2013- 1).

Згідно з пунктом 1.3 договору №73/2013-1 за згодою сторін предмет застави оцінюється в розмірі 9 810 000,00 грн.

30.07.2013 між ПАТ Банк "Контракт" (кредитор) та фізичною особою за законодавством України - ОСОБА_42 (пopyчитель) укладено договір поруки №73/2013-2, згідно з пунктом 1.1 якого поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за невиконання позичальником, яким є юридична особа за законодавством України ТОВ "Київський завод гумових та латексних виробів" (далі - боржник-1), зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, комісій у розмірі та у випадках передбачених договором №25/2010 про відкриття мультивалютної кредитної лінії від 06.08.2010 укладеним з позичальником-1, та додатковими угодами/договорами про внесення змін до них (далі разом за текстом "Договір кредиту 1"); позичальником, яким є ТОВ "Виробниче об`єднання "Будфонд" (далі - боржник-2), зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати проценті за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, комісій у розмірі та у випадках передбачених договором №73/2013 про відкриття кредитної лінії від 30.07.2013, укладеним з боржником-2 та додатками, додатковими договорами про внесення змін до них (далі разом за текстом "Договір кредиту 2"); позичальником за яким є юридична особа за законодавством України ТОВ "Фірма "Прімум" (далі - боржник 3) зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, комісій у розмірі та у випадках передбачених договором про відкриття кредитної лінії від 29.07.2013, укладеним з боржником-3 та додатками, додатковими договорами про внесення змін до них (далі разом за текстом "Договір кредиту 3".

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 27.03.2020 №GL6N616864, який укладено між Банком та ТОВ "Консалт солюшенс" в ході ліквідаційної процедури ПАТ Банк "Контракт", майнові права за договором №73/2013 реалізовано за ціною 6 668,95 грн.

Станом на момент продажу, заборгованість за договором №73/2013 становила 30 343 167,01 грн.

3 огляду на вищевказане, позивач вважає, що внаслідок операцій з кредитування ТОВ "Виробниче об`єднання "Будфонд" Банку завдано шкоди в розмірі 30 336 498,06 грн.

4) вчинення Банком операцій з кредитування ТОВ "Київський завод гумових та латексних виробів".

06.08.2010 між ПАТ Банк "Контракт" та ТОВ "Київський завод гумових та латексних виробів" укладено договір про відкриття кредитної лінії №25/2010 (далі - договір №25/2010), відповідно до пункту 2.1 якого Банк зобов`язується надати позичальнику кредит, шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з максимальним лімітом кредитної лінії, що не перевищує 10 000 000,00 грн (далі - кредит або кредитна лінія), а позичальник зобов`язується повернути кредит в строк до 05.08.2011 (далі - строк остаточного повернення кредиту), сплатити плату за кредит та можливу неустойку в розмірі та в строки встановлені даним договором.

Відповідно до пункту 2.2 договору №25/2010 ліміт кредитної лінії встановлюється в розмірі 10 000 000,00 грн.

Процентна ставка за наданими кредитними коштами, згідно з цим договором, встановлюється у розмірі 25% piчних (пункт 2.3 договору №25/2010).

Пунктом 2.6 договору №25/2010 передбачено, що належне виконання позичальником своїх зобов`язань, згідно з цим договором, забезпечується всім належним йому майном та коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому чинними законодавством України. Окрім того, забезпеченням виконання зобов`язань позичальника за договором є: застава обладнання.

Надалі умови договору №25/2010 змінювались додатковою угодою №1 від 24.09.2010, №2 від 02.11.2010, №3 від 20.01.2011, №4 від 21.01.2011, №5 від 24.03.2011, №6 від 05.08.2011, №7 від 28.11.2011, №8 від 08.12.2011, №9 від 20.12.2011, №10 від 27.12.2011, №11 від 24.01.2012, №12 від 23.02.2012, №13 від 07.03.2012, №14 від 26.04.2012, №15 від 19.06.2012, №16 від 26.06.2012, №17 від 25.07.2012, №18 від 31.05.2013, №19 від 05.11.2013, №20 від 10.02.2014, №21 від 16.05.2014.

Рішення про укладення договору №25/2010 та внесення змін до нього приймалось Кредитним комітетом ПАТ Банк "Контракт", що підтверджується наявними у матеріалах справи протоколами засідання комітету від 05.08.2010, від 24.09.2010, від 02.11.2010, від 20.01.2011, від 21.01.2011, від 24.03.2011, від 24.07.2011, від 28.11.2011, від 08.12.2011, від 20.12.2011, від 27.12.2011, від 24.01.2012, від 23.02.2012, від 07.03.2012, від 26.04.2012, від 18.06.2012, від 26.06.2012, від 25.07.2012, від 30.05.2013, від 04.11.2013, від 10.02.2014, від 14.05.2014, а також, ці питання розглядались на спільних засіданнях Спостережної ради та Правління Банку, що підтверджується копіями протоколів від 05.08.2010, від 24.09.2010, від 02.11.2010, від 20.01.2011, від 21.01.2011, від 24.03.2011, від 24.07.2011, від 28.11.2011, від 08.12.2011, від 20.12.2011, від 27.12.2011, від 24.01.2012, від 23.02.2012, від 07.03.2012, від 26.04.2012, від 18.06.2012, від 26.06.2012, від 25.07.2012, від 30.05.2013, від 04.11.2013, від 10.02.2014, від 14.05.2014, які підписанi учасниками засідань.

Позивач зазначає, що посадовими особами ПАТ Банк "Контракт", які приймали рішення щодо кредитування ТОВ "Київський завод гумових та латексних виробів" та дії яких позивач вважає протиправними є: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_18 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_47 , ОСОБА_22 

30.09.2010 між ПАТ Банк "Контракт" i ТОВ "Київський завод гумових та латексних виробів" укладено договір застави обладнання №25/2010-3, відповідно до пункту 1.1 якого, останній забезпечує вимоги заставодержателя, що випливають з договору про відкриття кредитної лінії від 06.08.2010 №25/2010 (а також, вcix додаткових угод до нього), укладеного між заставодержателем та заставодавцем, за умовами якого останній зобов`язаний повернути заставодержателю до 05.08.2011 фактично отримані кошти у розмірі 15 000 000,00 грн, сплатити проценти за користування грошовими коштами, сплатити неустойку (пеню, штрафи), комісії, а також, відшкодувати заставодержателю всі збитки, понесені ним внаслідок невиконання заставодавцем умов договору №25/2010 у розмірі i у випадках, передбачених останнім.

Крім цього, заставою забезпечені інші зобов`язання, що виникають в силу цього договору.

У випадку продовження строків виконання зобов`язань за договором №25/2010 (шляхом укладання додаткових угод до нього), дія застави розповсюджується на подовження строків та зберігається до повного виконання кредитного договору.

07.11.2012 між ПАТ Банк "Контракт" та ТОВ "Київський завод гумових та латексних виробів" укладено договір застави обладнання №25/2010-04, відповідно до пункту 1.1 якого, останній забезпечує вимоги заставодержателя, що випливають з договору про відкриття кредитної лінії від 06.08.2010 №25/2010 (а також, вcix додаткових угод до нього), укладеного між заставодержателем та заставодавцем, за умовами якого останній зобов`язаний повернути заставодержателю до 28.02.2017 фактично отримані кошти у розмірі 26 800 000,00 грн, сплатити проценти за користування грошовими коштами, сплатити неустойку (пеню, штрафи), комісії, а також, відшкодувати заставодержателю всі збитки, понесені ним внаслідок невиконання заставодавцем умов кредитного договору.

Kpiм цього, заставою забезпечено інші зобов`язання, що виникають в силу цього договору.

У випадку продовження строків виконання зобов`язань за договором №25/2010 (шляхом укладення додаткових угод до нього), дія застави, передбаченої цим договором, розповсюджується на продовження строків та зберігається до повного виконання договору №25/2010.

Крім цього, в забезпечення виконання зобов`язань за договором №25/2010, 30.07.2013 між ПАТ Банк "Контракт" (кредитор) та фізичною особою за законодавством України - ОСОБА_42 (поручитель) укладено договір поруки №73/2013-2.

12.12.2014 між ПАТ Банк "Контракт" (кредитор) та громадянином Ізраїлю - ОСОБА_48 (пopyчитель) укладено договір поруки, відповідно до пункту 1 якого поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за порушення ТОВ "Київський завод гумових та латексних виробів" (позичальник) зобов`язань, що випливають з договору про відкриття кредитної лінії від 06.08.2010 №25/2010, укладеного між кредитором та позичальником (з ypaxyванням всіх змін, доповнень, нових редакцій, новацій, додаткових угoд, договорів про внесення змін, тощо, що внесені/укладені до нього aбo можуть бути внесені/ укладені в подальшому (далі - кредитний договір).

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 27.03.2020 №GL6N616864, який укладено між Банком та ТОВ "Консалт солюшенс" в ході ліквідаційної процедури ПАТ Банк "Контракт", майнові права за договором №25/2010 реалізовано за ціною 684,55 грн.

Станом на момент продажу, заборгованість за договором №25/2010 становила 3 236 454,39 грн.

3 огляду на вищезазначене, позивач вважає, що внаслідок операцій з кредитування ТОВ "Київський завод гумових та латексних виробів" Банку завдано шкоди в розмірі 3 235 769,84 грн.

5) вчинення Банком операцій з кредитування ОСОБА_49 

28.03.2011 мiж ПАТ Банк "Контракт" та ОСОБА_50 укладено договір про відкриття кредитної лінії №23/2011 (далі - договір №23/2011), відповідно до пункту 2.1 якого Банк зобов`язується надати позичальнику кредит, шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з максимальним лімітом кредитної лінії, що не перевищує 900 000,00 дол. США, а позичальник зобов`язується повернути кредит в строк до 27.03.2013, сплатити плату за кредит та можливу неустойку в розмipax та в строки, встановлені даним договором.

Відповідно до пункту 2.2 договору №23/2011 ліміт кредитної лінії встановлюється в розмірі 850 000,00 дол. США з наступним графіком зниження ліміту кредитної лінії: дата повернення траншу - по 27.03.2013; сума повернення - 850 000,00 дол. США; лімiт кредитної лілії, що встановлюється з наступного дня після настання дати повернення траншу - 0,00 дол. США.

Процентна ставка за наданими кредитними коштами, згідно з цим договором, встановлюється на рівні 14% річних (пункт 2.3 договору №23/2011).

Надалі до договору №23/2011 вносились зміни додатковою угодою №1 від 27.04.2011, №2 від 30.06.2011, №3 від 04.08.2011, №4 від 14.10.2011, №5 від 04.01.2012, №6 від 06.02.2012, №7 від 02.07.2012, №8 від 26.07.2012, №9 від 13.09.2012, №10 від 30.07.2013, №11 від 19.09.2013, №12 від 10.10.2013.

Рішення про укладення договору №23/2011 та внесення змін до нього приймалось Кредитним комітетом ПАТ Банк "Контракт", що підтверджується наявними у матеріалах справи протоколами засідання комітету від 28.03.2011, від 27.04.2011, від 30.06.2011, від 04.08.2011, вiд 14.10.2011, від 04.01.2012, від 06.02.2012, від 02.07.2012, від 09.07.2012, від 13.09.2012, від 18.09.2012, від 07.10.2013 та протоколами спільного засідання Спостережної ради та Правління Банку від 09.07.2012, від 13.09.2012, від 18.09.2012, від 08.10.2013.

Позивач зазначає, що посадовими особами ПАТ Банк "Контракт", які приймали рішення щодо кредитування ОСОБА_49 та дії яких позивач вважає протиправними є: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Крім цього, посадовими особами ПАТ Банк "Контракт", які брали участь у прийнятті рішень щодо змiни умов кредитування ОСОБА_49 є: ОСОБА_18 , ОСОБА_45 , ОСОБА_20 , ОСОБА_7 , ОСОБА_23 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_43 , ОСОБА_10 

11.07.2012 між ПАТ Банк "Контракт" та ОСОБА_50 укладено Іпотечний договір №23/2011-1, згідно з умовами якого, останній забезпечує вимоги іпотекодержателя частково, що випливають з договору про відкриття кредитної лінії №23/2011 від 28.03.2011 (а також ycix додаткових угод, включаючи ті, що будуть укладені у майбутньому), укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем. Даним договором забезпечується виконання іпотекодавцем (боржником за основним договором) умов договору кредиту, а саме: відповідно до порядку та умов договору кредиту повернення іпотекодержателю в строк до 20.09.2013 aбo достроково грошових коштів у розмірі 15 000 000,00 грн; сплата процентів за користування кредитом, процентів за неправомірне користування кредитом, згідно з умовами договору кредиту; сплата можливої неустойки (пеня, штраф; сплата комісій, а також, відшкодування іпотекодержателю всіх збитків (включаючи витрати виконавчого провадження), понесених останнім внаслідок порушення іпотекодавцем умов договору кредиту, у розмірі, у строки i у випадках, передбачених договором кредиту та/або порушення іпотекодавцем умов даного договору.

07.09.2012 між ПАТ Банк "Контракт" та ОСОБА_50 укладено іпотечний договір №23/2011-2, згідно з пунктом 1.1 якого, останній забезпечує вимоги іпотекодержателя частково, що випливають з договору про відкриття кредитної лінії від 28.03.2011 №2З/2011 (а також ycix додаткових угод, включаючи ті, що будуть укладені у майбутньому), укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем. Даним договором забезпечується виконання іпотекодавцем (боржником за основним договором) умов договору кредиту, а саме: відповідно до порядку та умов договору кредиту повернення іпотекодержателю в строк до 20.09.2013 aбo достроково грошових коштів у розмірі 15 000 000,00 грн; сплата процентів за користування кредитом, процентів за неправомірне користування кредитом згідно з умовами договору кредиту; сплата можливої неустойки (пеня, штраф); сплата комісій, а також, відшкодування іпотекодержателю всix збитків (включаючи витрати виконавчого провадження), понесених останнім внаслідок порушення іпотекодавцем умов договору кредиту, у розмірі, у строки i у випадках, передбачених договором кредиту та/або порушення іпотекодавцем умов даного договору.

26.07.2012 між ПАТ Банк "Контракт" та ОСОБА_42 укладено договір пopyки №23/2011-2, згідно з пунктом 1.1 якого поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником, яким є фізична особа за законодавством України ОСОБА_51 зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, комісій у розмірі та у випадках, передбачених договором про відкриття кредитної лінії №23/2011 від 28.03.2011, укладеним з позичальником, та додатками, додатковими угодами/договорами про внесення змін до нього.

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 27.03.2020 №GL6N616864, який укладено між Банком та ТОВ "Консалт солюшенс" в ході ліквідаційної процедури ПАТ Банк "Контракт", майнові права за договором №23/2011 реалізовано за ціною 24 389,97 грн.

Станом на момент продажу, заборгованість за договором №23/2011 становила 17 588 548,92 грн.

З огляду на вищезазначене, позивач вважає, що внаслідок операцій з кредитування ОСОБА_49 Бaнкy завдано шкоди в розмірі 17 564 158,95 грн.

6) вчинення Банком операцій з кредитування ТОВ "Фірма "Прімум".

18.03.2013 між ПАТ Банк "Контракт" (аваліст) та ТОВ "Фірма "Прімум" укладено договір про надання авалю №01/13-A (далі - договір №01/13-A), відповідно до пункту 1.1 якого аваліст зобов`язується здійснити авалювання, надалі за текстом - Аваль, векселя/векселів клієнта, визначеного згідно з реєстром Векселів, який є невід`ємною складовою частиною цього договору, надалі за текстом, як разом так i окремо - Вексель, що оформлюється на суму 2 014 882,02 грн.

Аваліст, на умовах цього договору, зобов`язується перед законним держателем Векселя клієнта відповідати за виконання ocтaннім своїх зобов`язань щодо погашення Векселя у розмірі, що не перевищує 2 014 882,02 грн (пункт 1.2 договору №01/13-А).

Надалі до договору №01/13-А вносились зміни додатковою угодою №1 від 18.05.2013, №2 від 18.07.2013.

Рiшення про укладення договору №01/13-A приймалось кредитним комітетом ПАТ Банк "Контракт", що підтверджується наявним у матеріалах справи протоколом засідання комітету від 18.03.2013.

Позивач зазначає, що посадовими особами ПАТ Банк "Контракт", які приймали рішення про авалювання векселя за договором №01/13-A є: ОСОБА_1 , ОСОБА_40 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 27.03.2020 №GL6N616864, який укладено між Банком та ТОВ "Консалт солюшенс" в ході ліквідаційної процедури ПАТ Банк "Контракт", майнові права за договором №01/13-А реалізовано за ціною 674, 44 грн.

Станом па момент продажу, заборгованість ТОВ "Фірма "Прімум" за договором №01/13-A становила 3 387 436,47 грн.

3 огляду на вищезазначене, позивач вважає, що внаслідок операцій з видачі авалю ТОВ "Фірма "Прімум" Банку завдано шкоди в розмірі 3 386 762,03 грн.

03.04.2013 між ПАТ Банк "Контракт" (аваліст) та ТОВ "Фірма "Прімум" (клієнт) укладено договір про надання авалю №03/13-А (далi - договір №03/13-А), відповідно до пункту 1.1 якого аваліст зобов`язується здійснити авалювання, надалі за текстом "Аваль", векселя/векселів клієнта, визначеного згідно з рeеєтром Векселів, який є невід`ємною складовою частиною цього договору, надалі за текстом, як разом так i окремо - Вексель, що оформлюються на суму 1 418 536,06 грн.

Аваліст на умовах цього договору зобов`язується перед законним держателем Векселя клієнта відповідати за виконання останнім своїх зобов`язань щодо погашення Векселя у розмірі, що не перевищує 1 418 536,06 грн (пункт 1.2 договору №03/13-А).

Надалі до договору №03/13-А вносились зміни додатковою угодою №1 від 18.07.2013.

Рішення про укладення договору №03/13-A приймалось кредитним комітетом ПАТ Банк "Контракт", що підтверджується наявним у матеріалах справи протоколом засідання комітету від 03.04.2013, від 24.11.2014.

Позивач зазначає, що посадовими особами ПАТ Банк "Контракт", які приймали рішення про авалювання векселя за договором №03/13-А є: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 27.03.2020 №GL6N616864, який укладено між Банком та ТОВ "Консалт солюшенс" в ході ліквідаційної процедури ПАТ Банк "Контракт", майнові права за договором №03/13-А реалізовано за ціною 722,67 грн.

Станом на момент продажу, заборгованість ТОВ "Фірма "Прімум" за договором №03/13-А становила 3 573 302,25 грн.

З огляду на вищевказане, позивач вважає, що внаслідок операцій з видачі авалю ТОВ "Фірма "Прімум" Банку завдано шкоди в розмірі 3 571 579,58 грн.

03.04.2013 між ПАТ Банк "Контракт" (аваліст) та ТОВ "Фірма "Прімум" (клієнт) укладено договір про надання авалю №05/13-А (далі - договір №05/13-A), відповідно до пункту 1.1 якого аваліст зобов`язується здійснити авалювання, надалі за текстом - "Аваль", векселя/векселів клієнта, визначеного згідно з реєстром Векселів, який є невід`ємною складовою частиною цього договору, надалі за текстом, як разом так і окремо - Вексель", що оформлюються на суму 2 184 995,94 грн.

Аваліст на умовах цього договору зобов`язується перед законним держателем Векселя клієнта відповідати за виконання останнім своїх зобов`язань щодо погашення векселя у розмірі, що не перевищує 2 184 995,94 грн (пункт 1.2 договору №05/13-А).

Рішення про укладення договору №05/13-A приймалось кредитним комітетом ПАТ Банк "Контракт", що підтверджується наявним у матеріалах справи протоколом засідання комітету від 03.04.2013.

Посадовими особами ПАТ Банк "Контракт", які приймали рішення про авалювання векселя за договором №05/13-А є: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 27.03.2020 №GL6N616864, який укладено між Банком та ТОВ "Консалт солюшенс" в ході ліквідаційної процедури ПАТ Банк "Контракт", майнові права за договором №05/13-A реалізовано за ціною 1 051,85 грн.

Станом на момент продажу, заборгованість ТОВ "Фірма "Прімум" за договором №05/13-А становила 5 283 087,45 грн.

З огляду на вищевказане, позивач вважає, що внаслідок операцій з видачі авалю ТОВ "Фірма "Прімум" Банку завдано шкоди в розмірі 5 282 035,60 грн.

29.07.2013 між ПАТ Банк "Контракт" та ТОВ "Фірма "Прімум" укладено договір про відкриття кредитної лінії №72/2013 (далі - договір №72/2013), відповідно до пункту 2.1 якого Банк зобов`язується надати позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з максимальним лімітом кредитної лінії, що не перевищує 15 000 000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредит в строк до 28.07.2015 (з урахуванням строків погашення окремих траншів, встановлених пунктом 2.2 даного договору), сплатити плату за кредит та можливу неустойку в розмірах та в строки, встановлені даним договором.

Ліміт кредитної встановлюється в розмірі 13 000 000,00 грн (пункт 2.2 договору №72/2013).

Відповідно до пункту 2.3 договору №72/2013 процентна ставка за наданими кредитними коштами, згідно з цим договором, встановлюється у розмірі 12% річних.

Рішення про укладення договору №72/2013 приймалось Кредитним комітетом ПАТ Банк "Контракт", що підтверджується наявним у матеріалах справи протоколом засідання комітету від 25.07.2013, а також, Правлінням Банку, що підтверджується протоколом №18 від 25.07.2013.

Позивач зазначає, що посадовими особами ПАТ Банк "Контракт", які приймали рішення про надання кредитних коштів є: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 

29.07.2013 між ПАТ Банк "Контракт" та ТОВ "Фірма "Прімум" укладено договір застави №72/2013-01 (далі - договір №72/2013-01), відповідно до пункту 1 якого заставодавець, на умовах цього договору, передає заставодержателю в заставу належне йому, на момент підписання цього договору на праві приватної власності майно - основні засоби, згідно з додатком №1 до цього договору.

Цією заставою забезпечується частково належне виконання заставодавцем, як позичальником, всіх взятих на нього зобов`язань перед заставодержателем по договору про відкриття кредитної лінії від 29.07.2013 №72/2013 та додаткових угод до нього, у тому числі тих, що будуть укладені у майбутньому, включаючи ті, відповідно до яких буде збільшено розмір відповідальності за такими зобов`язаннями (далі - кредитний договір), зокрема: повернення кредиту в сумі 13 000 000,00 грн в строк до 28.07.2015, що передбачений кредитним договором, а також сплати процентів за користування кредитом, процентів за неправомірне користування кредитом, неустойки (штрафу, пені), комісії, відшкодування збитків, понесених заставодержателем внаслідок невиконання заставодавцем умов кредитного договору в строки, в розмірах і у порядку, що передбачені кредитним договором (далі - основне зобов`язання), витрати виконавчого провадження.

За згодою сторін предмет застави оцінюється в розмірі 3 725 000,00 грн.

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 27.03.2020 №GL6N616864, який укладено між Банком та ТОВ "Консалт солюшенс" в ході ліквідаційної процедури ПАТ Банк "Контракт", майнові права за договором №72/2013 реалізовано за ціною 5 885,66 грн.

Станом на момент продажу, заборгованість за договором №72/2013 становила 26 605 693,45 грн.

З огляду на вищевказане, позивач вважає, що внаслідок операцій з видачі кредиту ТОВ "Фірма "Прімум" Банку завдано шкоди в розмірі 26 599 807,79 грн.

7) вчинення Банком операцій з кредитування ТОВ "Еліт менеджмент груп".

18.04.2011 між ПАТ Банк "Контракт" та ТОВ "Еліт Менеджмент Груп" укладено договір про надання кредиту №32/2011 (далі - договір №32/2011).

18.04.2011, в забезпечення зобов`язань за договором №32/2011, прийнято іпотеку нерухомого майна, що належало ТОВ "Еліт менеджмент груп", заставною вартістю 890 000,00 грн.

При цьому, позивачем не долучено до позовної заяви копій договору №32/2011 та додаткових угод до нього.

Рішення про укладення договору №32/2011 приймалось Кредитним комітетом ПАТ Банк "Контракт", що підтверджується наявними у матеріалах справи протоколами засідання комітету від 15.04.2011, від 27.12.2011, від 27.04.2012, від 16.08.2012, від 26.12.2012, від 20.05.2013, від 21.05.2013.

Позивач зазначає, що посадовими особами ПАТ Банк "Контракт", які приймали рішення про надання кредитних коштів є: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_18 , ОСОБА_45 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 .

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 27.03.2020 №GL6N616864, який укладено між Банком та ТОВ "Консалт солюшенс" в ході ліквідаційної процедури ПАТ Банк "Контракт", майнові права за договором №32/2011 реалізовано за ціною 27 482,41 грн.

Станом на момент продажу, заборгованість за договором №32/2011 становила 21 387 002,08 грн.

З огляду на вищевказане, позивач вважає, що внаслідок операцій з видачі кредиту ТОВ "Еліт менеджмент груп" Банку завдано шкоди в розмірі 21 359 519,67 грн.

8) вчинення Банком операцій з кредитування ТОВ "КУА "Холдинг груп".

У позові ФГВФО вказує, що 27.12.2012 між ТОВ "Лізингова компанія "Професійний Лізинг" та ТОВ "КУА "Холдинг груп" укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №БВ-271212/05-1.

Згідно з пунктом 1.2 договору купівлі-продажу цінних паперів, загальна сума договору складає 13 770 797,46 грн.

Відповідно до пункту 1.3 договору покупець зобов`язаний сплатити суму договору, відповідно до пункту 1.2 до 31.12.2012.

27.12.2012 між ПАТ Банк "Контракт" та ТОВ "КУА "Холдинг груп" укладено договір факторингу №97/2012, відповідно до якого Банк надав ТОВ "КУА "Холдинг груп" грошові кошти в сумі 11 720 000,00 грн під відступлення ТОВ "КУА "Холдинг груп" прав грошової вимоги до ТОВ "Лізингова компанія "Професійний лізинг" за договором купівлі-продажу цінних паперів від 27.12.2012 №БВ-271212/05-1.

При цьому, позивачем не долучено до матеріалів справи протоколи Кредитного комітету Банку, що не дозволяє перевірити факт прийняття кредитним комітетом, у складі відповідачів, рішення про кредитування ТОВ "Лізингова компанія "Професійний лізинг" шляхом укладення договору факторингу та внесення змін до вказаного договору.

Також, позивачем не долучено до матеріалів справи договір купівлі-продажу цінних паперів №БВ-271212/05-1 від 27.12.2012, договір факторингу №97/2012 від 27.12.2012 та додаткової угоди №1 від 18.06.2013 до договору факторингу №97/2012 від 27.12.2012.

Посадовими особами ПАТ Банк "Контракт", які приймали рішення про укладення договору факторингу є: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 .

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 27.03.2020 №GL6N616864, який укладено між Банком та ТОВ "Консалт солюшенс" в ході ліквідаційної процедури ПАТ Банк "Контракт", майнові права за договором факторингу №97/2012 реалізовано за ціною 3 250,41 грн.

Станом на момент продажу, заборгованість за договором факторингу №97/2012 становила 11 720 000,00 грн.

З огляду на вищевказане, позивач вважає, що внаслідок операцій з укладення договору факторингу №97/2012 Банку завдано шкоди в розмірі 11 716 749,59 грн.

9) вчинення Банком операцій з купівлі дисконтних іменних облігацій емітента ТОВ "Глибочиця".

29.10.2013 між ПАТ Банк "Контракт" та ТОВ "КУА "Холдинг груп" укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №ДД-10-04/13 (далі - договір №ДД-10-04/13).

Відповідно до пункту 1.1 на умовах, передбачених цим договором, продавець передає у власність покупця, а покупець приймає та сплачує наступні цінні папери, надалі за текстом - "ЦП":

Згідно з підпунктом 1.1.1:
Вид ЦП - облігації підприємств дисконтні іменні, серія А; Найменування емітента - ПАТ "Еліт Інвест Проект"; Код за ЄДРПОУ емітента - 38450233; Форма існування ЦП - бездокументарна; Міжнародний ідентифікаційний номер ЦП (ISIN) - UA4000168884; Номінальна вартість одного ЦП, грн - 1 000,00 грн, кількість ЦП - 18 721 шт; Договірна вартість купівлі ЦП, грн - 16 699 132,00 грн;

Згідно з підпунктом 1.1.2:
Вид ЦП - облігації підприємств дисконтні іменні, серія А; Найменування емітента - ТОВ "Глибочиця"; Код за ЄДРПОУ емітента - 16484951; Форма існування ЦП - бездокументарна; Міжнародний ідентифікаційний номер ЦП (ISIN) - UA4000145932; Номінальна вартість одного ЦП, грн - 1 000,00 грн; Кількість ЦП, шт - 14 423 шт; Договірна вартість купівлі ЦП, грн - 13 197 045,00 грн;

Загальна сума договору складає: 29 896 177,00 грн, без ПДВ (пункт 1.2 договору №ДД-10-04/13).

Рішення про укладення договору №ДД-10-04/13 приймалось Кредитним комітетом ПАТ Банк "Контракт", що підтверджується наявним у матеріалах справи протоколом засідання комітету від 29.10.2013.

Позивач зазначає, що посадовими особами ПАТ Банк "Контракт", які приймали рішення про купівлю цінних паперів є: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_52 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 27.03.2020 №GL6N616864, який укладено між Банком та ТОВ "Консалт солюшенс" в ході ліквідаційної процедури ПАТ Банк "Контракт", майнові права за договором №ДД-10-04/13 реалізовано за ціною 19 962,88 грн.

Станом на момент продажу, заборгованість за облігаціями ТОВ "Глибочиця" становила 14 396 000,00 грн.

З огляду на вищевказане, позивач вважає, що внаслідок операцій з купівлі облігацій емітованих ТОВ "Глибочиця" Банку завдано шкоди в розмірі 14 376 037,12 грн.

10) вчинення Банком операцій з придбання дисконтних іменних облігацій емітента ТОВ "Глибочиця" та ТОВ "Будівельна компанія "Реставрація".

31.08.2015 між ПАТ Банк "Контракт" та ТОВ "КУА "Холдинг груп" укладено договір міни цінних паперів №БВ-310815/01-1; ДД-08-04/15 (далі - договір міни).

Відповідно до пункту 1.1 договору міни сторони домовились обміняти цінні папери (надалі ЦП), на наступних умовах.

Згідно з підпунктом 1.1.1 договору міни сторона-1 передає стороні-2 наступні пакети цінних паперів:

1.1.1.1:
Вид/тип/різновид/найменування ЦП1 - облігації підприємств іменні дисконтні, серія А; Емітент ЦП1 - ПАТ "Еліт Інвест Проект"; Код ЄДРПОУ емітента ЦП1 - 38450233; Міжнародний ідентифікаційний номер (код ISIN) - UA4000168884; Форма існування - бездокументарна; Дата погашення ЦП1 - 15.07.2020; Кількість ЦП1 - 28 573 штуки, Номінальна вартість 1 ЦП1, грн - 1 000,00 грн; Номінальна вартість пакету ЦП1, грн - 28 573 000,00 грн; Ціна в грн одного ЦП1 за шт. - 916,00 грн; Вартість пакету ЦП1, грн - 26 144 295,00 грн; Ринок здійснення угоди - вторинний, позабіржовий;

1.1.1.2:
Вид/тип/різновид/найменування ЦП2 - облігації підприємств іменні дисконтні, серія А; Емітент ЦП2 - ПАТ "СК "Стандарт РЕ"; Код ЄДРПОУ емітента ЦП2 - 39148240; Міжнародний ідентифікаційний номер (код ISIN) - UA4000187017; Форма існування - бездокументарна; Дата погашення ЦП2 - 21.10.2018; Кількість ЦП2 - 4 412 штуки; Номінальна вартість 1 ЦП2, грн - 1 000,00 грн; Номінальна вартість пакету ЦП2, грн - 4 412 000,00 грн; Ціна в грн одного ЦП2 за шт. - 880,00 грн; Вартість пакету ЦП2, грн - 3 882 560,00 грн; Ринок здійснення угоди - вторинний, позабіржовий;

Пунктом 1.1.2 договору міни передбачено, що сторона-2 передає стороні-1 наступні пакети цінних паперів:

1.1.2.1:
Вид/тип/різновид/найменування ЦПЗ - облігації підприємств іменні дисконтні, серія А; Емітент ЦПЗ - ТОВ "Будівельна компанія "Реставрація"; Код ЄДРПОУ емітента ЦПЗ - 38864820 Міжнародний ідентифікаційний номер (код ISIN) - UA4000187314; Форма існування - бездокументарна; Дата погашення ЦПЗ - 01.12.2020; Кількість ЦПЗ - 30 000 штук Номінальна вартість 1 ЦПЗ, грн - 1 000,00 грн; Номінальна вартість пакету ЦПЗ, грн - 30 000 000,00 грн Ціна в грн одного ЦПЗ за шт. - 750,00 грн; Вартість пакету ЦПЗ, грн - 22 500 000,00 грн; ЦПЗ знаходяться в другому рівні лістингу - ПАТ "Фондова біржа Перспектива"; Ринок здійснення угоди - вторинний, позабіржовий;

1.1.2.2:
Вид/тип/різновид/найменування ЦП4 - облігації підприємств іменні дисконтні, серія А Емітент ЦП4 - ТОВ "Глибочиця"; Код ЄДРПОУ емітента ЦП4 - 16484951; Міжнародний ідентифікаційний номер (код ISIN) - UA4000145932; Форма існування - бездокументарна; Дата погашення ЦП4 - 31.10.2018; Кількість ЦП4 - 8 155 штук; Номінальна вартість 1 ЦП4, грн - 1 000,00 грн; Номінальна вартість пакету ЦП4, грн - 8 155 000,00 грн; Ціна в грн одного ЦП4 за шт. - визначається шляхом ділення вартості пакету ЦП4 на кількість ЦП4; Вартість пакету ЦП4, грн - 7 526 855,00 грн; ЦП4 знаходяться в другому рівні лістингу - ПАТ "Фондова біржа ПФТС"; Ринок здійснення угоди - вторинний, позабіржовий.

Відповідно до пункту 1.2 договору міни вартість цінних паперів, що передає сторона-1 у власність стороні-2, складає 30 026 855,00 грн, без ПДВ.

Вартість цінних паперів, що передає сторона-2 у власність стороні-1, складає 30 026 855,00 грн, без ПДВ (пункт 1.3 договору міни).

Рішення про укладення договору міни приймалось кредитним комітетом ПАТ Банк "Контракт", що підтверджується наявним у матеріалах справи протоколом засідання комітету від 03.08.2015, а також Правлінням Банку та Спостережною радою, що підтверджується наявним у матеріалах справи протоколом спільного засідання Спостережної ради та Правління Банку від 03.08.2015.

Позивач зазначає, що посадовими особами ПАТ Банк "Контракт", які приймали рішення про міну цінних паперів є: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_38 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 .

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 27.03.2020 №GL6N616864, який укладено між Банком та ТОВ "Консалт солюшенс" в ході ліквідаційної процедури ПАТ Банк "Контракт", майнові права за договором міни реалізовано за ціною 11 308,50 грн (дебіторська заборгованість за облігаціями ТОВ "Глибочиця") та 41 600,87 грн (облігації ТОВ "БК "Реставрація") станом на момент продажу, заборгованість по цінним паперам ТОВ "Глибочиця" становила 8 155 000,00 грн, а ТОВ "БК "Реставрація" - 30 000 000 грн.

3 огляду на вищевказане, позивач вважає, що внаслідок операцій з міни Банку завдано шкоди в розмірі 8 143 691,50 грн та 29 958 399,13 грн.

11) вчинення Банком операцій з придбання дисконтних іменних облігацій емітента ПП "Сервістехснаб".

24.05.2013 між ПАТ Банк "Контракт" та ТОВ "КУА "Холдинг груп" укладено договір купівлі- продажу цінних паперів №ДД-05-05/13 (далі - договір №ДД-05-05/13).

Пунктом 1.1 договору №ДД-05-05/13 передбачено, що відповідно до умов цього договору, продавець зобов`язується передати у власність покупця (продати) цінні папери, вказані в пункті 1.2 договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити (купити) вказані цінні папери (надалі ЦП) в розмірі, порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з договором №ДД-05-05/13 Банк придбав облігації підприємств іменні, серії А, емітовані ПП "Сервістехснаб", код ЄДРПОУ 34751333, міжнародний ідентифікаційний номер UА4000147011, у кількості 5384 штук, номінальною вартістю 1 000,00 грн. Вартість пакету ЦП - 4 926 360,00 грн.

Рішення про укладення договору №ДД-05-05/13 приймалось Кредитним комітетом ПАТ Банк "Контракт", що підтверджується наявним у матеріалах справи протоколом засідання комітету від 20.05.2013.

Банк зазначає, що посадовими особами ПАТ Банк "Контракт", які приймали рішення про укладення договору №ДД-05-05/13 є: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_52 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 .

Відповідно до договору купівлі-продажу цінних паперів №797165;119/БВ;ДД/34864, який укладено 15.04.2019 між Банком та ТОВ "Інвест" в ході ліквідаційної процедури ПАТ Банк "Контракт", майнові права за договором №ДД-05-05/13 реалізовано за ціною 413,12 грн.

Станом на момент продажу, заборгованість по цінним паперам ПП "Сервсіхтехснаб" становила 1 813 000,00 грн.

З огляду на вищевказане, позивач вважає, що внаслідок укладення договору №ДД-05-05/13 Банку завдано шкоди в розмірі 1 812 564,88 грн.

12) вчинення Банком операцій з продажу дисконтних іменних облігацій емітента ПАТ "СК "Стандарт Ре".

31.08.2015 між ПАТ Банк "Контракт" та ОСОБА_53 укладено договір купівлі-продажу №ДД-08-03/15 (далі - договір №ДД-08-03/15).

Відповідно до пункту 1.2 на умовах, передбачених цим договором, продавець передає у власність покупця, а покупець приймає та оплачує наступні цінні папери.

Згідно з договором №ДД-08-03/15 Банк продав облігації підприємств дисконтні іменні, серії А, емітовані ПАТ "СК "Стандарт Ре", код ЄДРПОУ 39148240, міжнародний ідентифікаційний номер UA4000187017, у кількості 25 588 штук, номінальною вартістю 1 000,00 грн. Загальна сума договору складає 22 517 440,00 грн.

Пунктом 2.1 договору передбачено обов`язок покупця не пізніше 15.12.2015 повністю оплатити суму договору. Розрахунок за договором не здійснений.

Рішення про укладення договору приймалось Кредитним комітетом ПАТ Банк "Контракт", що підтверджується наявним у матеріалах справи протоколом засідання комітету від 03.08.2015, а також, Правлінням Банку та Спостережною радою, що підтверджується наявним у матеріалах справи протоколом спільного засідання Спостережної ради та Правління Банку від 03.08.2015.

Банк зазначає, що посадовими особами ПАТ Банк "Контракт", які приймали рішення про укладення договору №ДД-08-03/15: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_54 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_38 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 .

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 27.03.2020 №GL6N616864, який укладено між Банком та ТОВ "Консалт солюшенс" в ході ліквідаційної процедури ПАТ Банк "Контракт", майнові права за договором №ДД-08-03/15 реалізовано за ціною 6 244,97 грн.

Станом на момент продажу, заборгованість по цінним паперам ПАТ "СК "Стандарт Ре" становила 22 517 440,00 грн.

З огляду на вищевказане, позивач вважає, що внаслідок укладення договору №ДД-08-03/15 Банку завдано шкоди в розмірі 22 511 195,03 грн.

В матеріалах справи наявні копії вимог направлених в період серпня та грудня 2022 року ФГВФО на адреси відповідачів, на підставі статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Крім цього, в матеріалах справи наявні довідки по розрахунку розміру збитків, заявлених до стягнення позивачем, розрахунки Банку, а також, інформаційно-аналітичні довідки виготовлені провідним економістом відділу виявлення та дослідження фактів нанесення шкоди управління з питань стягнення шкоди ФГВФО.

Враховуючи викладене, позивач стверджує, що відповідачами, як керівниками Банку порушено вимоги Положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків, затвердженого постановою Правління Національного банну України від 06.07.2000 №279, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.08.2000 за №474/4695, (далі - Положення №279) та Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 25.01.2022 (далі - Положення №23).

У позові зазначається, що відповідачами також допущено порушення вимог Положення №23, а саме:
- пункту 2.4 глави 2 розділу І, в частині не здійснення банком аналізу кредитоспроможності під час надання кредиту та в разі зміни первісних умов договору;
- пункту 2.12 глави 2 розділу II, в частині неналежного визначення Банком показнику ризику за кредитом, в зв`язку з неврахуванням коефіцієнта покриття боргу, якості менеджменту боржника - юридичної особи, наявності бізнес - планів та інших подій і обставин, що можуть вплинути на своєчасність і повноту погашення боргу;
- пункту 4.1 та пункту 4.13 глави 4 розділу II Положення №23, в частині врахування Банком під час розрахунку резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями вартості забезпечення, що не є прийнятним забезпеченням;
- пункту 4.15 глави 4 розділу II Положення №23, зокрема, не визначена ринкова (справедлива) вартість застави, що надана у вигляді цінних паперів для використання під час розрахунку резерву;
- не виконані вимоги пункту 1.4 глави 1 розділу ІІІ Положення №23, зокрема, для здійснення оцінки ризику за цінними паперами не проведений аналіз фінансового стану емітента, також відсутня будь-яка інша інформація про обіг відповідних цінних паперів на фондовому ринку.

Позиція Верховного Суду

Оцінка аргументів учасників справи і висновків місцевого господарського суду та господарського суду апеляційної інстанції

Стаття 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України, яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як:
- неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;
- наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір;
- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що необхідно та невідворотно спричинила шкоду;
- вина заподіювача шкоди, як суб`єктивного елемента відповідальності, що полягає в ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Система доказування у господарському процесі засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини належними та допустимими доказами.

Предметом позову у цій справі є відшкодування (стягнення) шкоди, заподіяної Банку та його кредиторам протиправними діями/бездіяльністю пов`язаних з Банком осіб.

При поданні позову про відшкодування заподіяної майнової шкоди на позивача покладається обов`язок довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.

Водночас за приписами ч. 2 ст. 1166 ЦК України цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди, яка полягає в тому, що наявність вини заподіювача шкоди не підлягає доведенню позивачем, а саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Висновок щодо застосування частини другої статті 1166 ЦК України та презумпції вини заподіювача шкоди міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №753/7281/15-ц, від 21.07.2021 у справі № 910/12930/18 (на яку також посилається скаржник у касаційній скарзі).

Спростування вини (у тому числі з підстав вини самого позивача у заподіяній шкоді) є процесуальним обов`язком її заподіювача, тобто відповідача у спорі про відшкодування шкоди.

Верховний Суд у постановах від 10.04.2025 у справі № 910/3782/21, від 20.11.2025 у справі № 910/8222/20 вказав, що у правовідносинах з відшкодування шкоди позивач має довести неправомірність рішень, дій/бездіяльності відповідачів, у чому полягав негативний результат їх діяльності в контексті зменшення обсягу майна банку чи його знецінення, розмір майнових втрат, а також пов`язаність протиправної поведінки відповідачів та існуючого негативного результату.

Предметом доказування у цій справі та обставинами, які складають предмет дослідження судом, є:
- персональний склад органів управління Банку на момент ухвалення рішень про вчинення сумнівних правочинів; дати обрання/призначення та звільнення з посади кожного з відповідачів; належність відповідачів до керівників Банку; наявність у відповідачів статусу посадової особи акціонерного товариства, пов`язаної з Банком особи;
- факт ухвалення рішення органом управління Банку про вчинення сумнівного правочину, персональний склад органу на момент ухвалення такого рішення, результати голосування кожного члена (за, проти, утримався); інші фактичні обставини ухвалення такого рішення, на підставі яких документів (наданих контрагентом та внутрішніх документів банку) ухвалювалося рішення, чи була дотримана внутрішня процедура банку щодо погодження таких рішень, хід обговорення;
- факт вчинення Банком сумнівного правочину (укладення договору);
- факт виконання Банком сумнівного правочину (перерахування/отримання коштів, передання/отримання майна чи майнових прав);
- факти протиправної поведінки відповідачів (недотримання законодавства про банківську діяльність, нормативів діяльності Банку, індивідуальних приписів НБУ, обставини, що підтверджують невиваженість інвестиційної політики та ризикованість кредитної політики Банку, відсутність в Банку ефективної системи запобігання ризикам, порушення відповідачами фідуціарних обов`язків, дії відповідачів усупереч інтересам Банку тощо);
- збитки Банку від конкретного правочину та їх причини;
- наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідачів та завданою шкодою;
- розмір недостатності майна Банку для розрахунків з кредиторами (як мінімальний розмір збитків Банку та шкоди, завданої кредиторам Банку невиваженою інвестиційною політикою, ризикованою кредитною діяльністю, бездіяльністю відповідачів, що призвело до неплатоспроможності та ліквідації Банку).

Подібні висновки містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №910/12930/18, від 05.02.2024 у справі №910/4149/21, від 29.05.2024 у справі №910/15260/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 у справі №910/21493/17 (на яку також посилається скаржник у касаційній скарзі) зробила висновок, що згідно з вимогами статті 92 ЦК України особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно. З огляду на положення наведеної правової норми та довірчий характер відносин між господарським товариством та його посадовою особою (зокрема, директором чи генеральним директором) протиправна поведінка посадової особи може виражатись не лише в невиконанні нею обов`язків, прямо встановлених установчими документами товариства, чи перевищенні повноважень при вчиненні певних дій від імені товариства, а й у неналежному та недобросовісному виконанні таких дій без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм розсудом, прийнятті очевидно необачних чи марнотратних рішень.

Аналогічні висновки викладені у постанові від 22.10.2019 у справі №911/2129/17, у якій Велика Палата Верховного Суду зазначила, що юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною право- і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно.

Вирішуючи питання відповідальності посадової особи перед юридичною особою, суд виходить з презумпції, що така посадова особа діяла в найкращих інтересах товариства; її рішення були незалежними та обґрунтованими; її фідуціарні обов?язки були виконані належним чином.

Водночас спростування позивачем відповідної презумпції свідчить про неналежне виконання своїх фідуціарних обов?язків відповідачами. У цьому разі вже відповідач зобов?язаний довести, що він діяв в інтересах товариства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №910/11027/18 та постанові Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №910/12930/18 зазначено, що саме відповідачі, а не позивач мають доводити суду відсутність вини, тобто вжиття ними всіх можливих заходів і вчинення дій для запобігання завданню шкоди Банку, свою добросовісну і розумну поведінку як керівників Банку.

Верховний Суд у постановах від 10.04.2025 у справі № 910/3782/21, від 20.11.2025 у справі № 910/8222/20 вказав, що відповідачі у межах наданих їм процесуальних прав та визначених процесуальних обов`язків повинні навести обставини й доводи, які свідчили б про відповідність їх діяльності інтересам банку та про відсутність підстав для їх відповідальності. Аналіз норм Закону України «Про банки і банківську діяльність», зокрема глави 7 цього Закону, дозволяє зробити висновок, що доказами виконання свого обов`язку вживати своєчасні заходи для запобігання настанню неплатоспроможності банку можуть бути дані, які підтверджують обставини, що власники істотної участі, керівник, члени ради, члени виконавчого органу, посадові особи іншого органу управління вжили заходів для запобігання ризиковій діяльності; для недопущення в діяльності банку ознак, наявність яких є підставою для висновку НБУ про провадження банком ризикової діяльності, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, зокрема, через вплив на управління чи діяльність юридичної особи (у тому числі шляхом ухвалення рішень про винесення на розгляд загальних зборів учасників банку питання ризикової діяльності); відновлення платоспроможності банку; встановлення осіб, відповідальних за ризикову діяльність тощо.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції станом на дату звернення з позовом) у разі виявлення шкоди (збитків), завданої банку, Фонд звертається з вимогою про відшкодування на користь Фонду шкоди (збитків), завданої банку, до: пов`язаної з банком особи та/або іншої особи, рішеннями, діями (в тому числі вчиненими правочинами, операціями, укладеними договорами) та/або бездіяльністю якої завдано шкоди (збитків) банку; та/або пов`язаної з банком особи, та/або іншої особи, яка внаслідок таких рішень, дій (в тому числі правочинів, операцій, договорів) або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду.

Особи, зазначені у частині п`ятій цієї статті, у разі, якщо шкоду (збитки) було завдано внаслідок спільного прийняття рішення, вчинення спільної дії чи бездіяльності, несуть солідарну відповідальність.

Підставою позову у цій справі є, зокрема, допущення відповідачами здійснення Банком ризикової кредитної діяльності та інвестицій у цінні папери, яка не мала фінансово-економічного обґрунтування.

Обґрунтовуючи підставу касаційного провадження, визначену п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, скаржник зокрема посилається на порушення судами ст. ст. 92, 1166 ЦК України в частині висновків про те, що члени кредитного комітету банку не можуть нести відповідальність за нанесені банку збитки та є неналежними відповідачами у справі.

Господарські суди попередніх інстанцій встановили, що рішення органів управління ПАТ Банк "Контракт" по епізодам 1-9, 11 прийняті в період з серпня 2010 року по квітень 2014 року. Рішення органів управління Банку по епізодам 10 та 12 прийняті 03.08.2015.

Частина 5 статті 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (в редакції періоду прийняття рішень по епізодам 1-9, 11) передбачала, що власники істотної участі, керівники банку (крім керівників відокремлених структурних підрозділів банку) за фіктивне банкрутство, доведення до банкрутства або приховування стійкої фінансової неспроможності банку несуть відповідальність згідно з законами України.

Законом від 23.02.2012 №4452-VI вказану статтю доповнено частиною 6, відповідно до якої на власників істотної участі та керівників банку за рішенням суду може бути покладена відповідальність за зобов`язаннями банку, в разі віднесення банку з їх вини до категорії неплатоспроможних.

При визначенні щодо епізодів 1-9, 11 кола осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності, суди виходили з того, що стаття 42 Закону України "Про банки і банківську діяльність" у зазначений вище період встановлювала, що керівниками банку є голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління (ради директорів), головний бухгалтер, його заступник, керівники відокремлених підрозділів банку. В той же час, позовні вимоги за даними епізодами пред`явлені також до наступних відповідачів: ОСОБА_3 - радник Голови Правління з питань безпеки, член Кредитного комітету Банку; ОСОБА_6. - начальник кредитного управління, член Кредитного комітету Банку; ОСОБА_7. - начальник відділу кредитної експерти та моніторингу, член Кредитного комітету Банку; ОСОБА_19 - головний спеціаліст Служби безпеки, член Кредитного комітету Банку; ОСОБА_20 - в.о. начальника Кредитного управління, член Кредитного комітету Банку; ОСОБА_22. - начальник Кредитного управління, член Кредитного комітету Банку; ОСОБА_23 - начальник Відділу юридичного супроводження банківської діяльності, член Кредитного комітету Банку.

Господарські суди попередніх інстанцій зазначили, що у період прийняття відповідачами рішень щодо епізодів 1-9, 11 члени комітетів, за відсутності у них статусу члена правління, не належали до категорії керівників банку. Відповідно, не могли нести відповідальність, передбачену статтею 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та статті 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність". Також суди зазначили, що відповідно до статті 10 статуту ПАТ Банк "Контракт" (в редакції періоду прийняття рішень по епізодам 1-9, 11) органами управління банку є: Загальні збори акціонерів, Спостережна рада Банку, Правління Банку; Органами контролю Банку є: Ревізійна комісія, внутрішній аудит Банку. Таким чином, статутом ПАТ Банк "Контракт" також не включено Кредитний комітет до органів управління та контролю банку. Відповідно ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 є неналежними відповідачами у справі, що є самостійною підставою для відмови в позові щодо них.

Верховний Суд вважає такі висновки судів попередніх інстанцій помилковими, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній станом на 2011-2014 роки) для цілей цього Закону пов`язаними особами є керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів правління банку.

Відповідно до статті 44 Закону України «Про банки і банківську діяльність» для забезпечення додаткових заходів з метою управління ризиками банки створюють постійно діючі комітети, зокрема: кредитний комітет, який щомісячно оцінює якість активів банку та готує пропозиції щодо формування резервів на покриття можливих збитків від їх знецінення.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 2 Закону "Про акціонерні товариства" (у редакції, чинній станом на 2011-2014 роки) посадові особи органів акціонерного товариства - фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства.

Пунктом 18.8 статті 18 Статуту Банку передбачено, що з метою управління ризиками Банк створює постійно діючі комітети, зокрема: кредитний комітет, який щомісячно оцінює якість активів Банку та готує пропозиції щодо формування резервів на покриття можливих збитків від їх знецінення.

Посадові особи органів акціонерного товариства несуть відповідальність перед товариством за збитки, завдані товариству своїми діями (бездіяльністю), згідно із законом (частина 2 статті 63 Закону України «Про акціонерні товариства»).

Враховуючи вищевикладені норми права члени кредитного комітету, які не входили до складу зазначених вище органів, є посадовими особами акціонерного товариства, якщо утворення кредитного комітету передбачено статутом банку. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.07.2021 у справі № 910/12930/18, на неврахування якої посилається скаржник у касаційній скарзі.

Слід зауважити, що у постанові від 21.07.2021 у справі № 910/12930/18 Верховний Суд зазначив, що навіть відсутність у відповідача статусу керівника банку чи посадової особи акціонерного товариства не виключає застосування статей 92, 1166 ЦК як правової підстави для відшкодування шкоди. Зазначена правова позиція також підтримана Верховним Судом у постанові від 09.01.2024 у справі №910/7305/21, на яку також посилається скаржник.

Таким чином доводи скаржника про помилковість висновків судів про те, що члени кредитного комітету банку не можуть нести відповідальність за нанесені банку збитки та є неналежними відповідачами у даній справі, є обґрунтованими.

Разом з тим, дійшовши висновку про неналежність відповідачів у вказаній частині позовних вимог, господарськими судами попередніх інстанцій було надано оцінку вимогам позивача та перевірено їх обґрунтованість по суті позовних вимог, а тому зазначені висновки не вплинули на прийняті судами по суті рішення.

Скаржник, посилаючись на неврахування судами висновків Верховного Суду, також стверджує, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали правової оцінки діям відповідачів на предмет дотримання вимог чинного законодавства та їх фідуціарних обов`язків, не перевірили рішення відповідачів на предмет їх добросовісності, розумності та відповідності інтересам банку.

Верховний Суд звертає увагу, що висновки Верховного Суду, на які посилається скаржник, враховані господарськими судами попередніх інстанцій. 

Так, згідно з частинами третьою, четвертою статті 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Стаття 43 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачає, що при виконанні своїх обов`язків відповідно до вимог цього Закону керівники банку зобов`язані діяти на користь банку та клієнтів і зобов`язані ставити інтереси банку вище власних. Зокрема, керівники банку зобов`язані: 1) ставитися з відповідальністю до виконання своїх службових обов`язків; 2) приймати рішення в межах наданих повноважень; 3) не використовувати службове становище у власних інтересах; 4) забезпечити збереження та передачу майна та документів банку при звільненні керівників з посади.

Посадові особи органів акціонерного товариства несуть відповідальність перед товариством за збитки, завдані товариству своїми діями (бездіяльністю), згідно із законом (частина друга статті 63 Закону України "Про акціонерні товариства").

У наведених положеннях законодавства закріплені обов`язки органів юридичної особи (посадових осіб) діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно, розумно та не перевищувати своїх повноважень, а також відповідальність за їх порушення (фідуціарні обов`язки).

У доктрині господарського та корпоративного права зазначається, що тлумачення фідуціарних обов`язків здійснюється через призму дублюючого контролю: 1) регулювання ex-ante - шляхом надання вказівок щодо дій посадових осіб у гнучко визначених фідуціарних обов`язках; 2) регулювання ex-post - дозволяє судам надавати справедливу оцінку щоразу, коли обов`язки потенційно не були виконані належним чином.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, при вирішенні питання про притягнення до відповідальності посадових осіб банку суд також має встановити, чи дотримались такі посадові особи своїх фідуціарних обов`язків, а саме: чи діяли вони добросовісно, розумно та чи не перевищували свої повноваження.

Згідно зі статтею 92 ЦК України особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно. З огляду на положення наведеної правової норми та довірчий характер відносин між господарським товариством та його посадовою особою протиправна поведінка посадової особи може виражатись не лише в невиконанні нею обов`язків, прямо встановлених установчими документами товариства, чи перевищенні повноважень при вчиненні певних дій від імені товариства, а й у неналежному та недобросовісному виконанні таких дій без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм розсудом, прийнятті очевидно необачних чи марнотратних рішень.

Подібні висновки щодо застосування статті 92 ЦК України викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №911/2129/17, постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №910/21493/17, від 21.07.2021 у справі № 910/12930/18 і на них посилається скаржник у касаційній скарзі, а також суди попередніх інстанцій у оскаржуваних рішеннях.

Верховний Суд звертає увагу, що при застосуванні статті 92 ЦК України потрібно оцінювати не лише формальну сторону питання - дотримання посадовою особою всіх положень законодавства, статуту, рішень загальних зборів учасників / акціонерів тощо. Навіть коли посадова особа формально виконала всі вимоги законодавства та установчих документів товариства, її дії (бездіяльність) можуть не бути добросовісними, розумними та вчиненими в інтересах товариства.

Разом з цим, Верховний Суд у постанові від 29.05.2024 у справі № 910/15260/18, яка також врахована судами попередніх інстанцій, зазначив таке:

"123. У цьому контексті заслуговує на увагу правило ділового рішення (business judgment rule), що сформувалося у доктрині та світовій судовій практиці. За загальним правилом суди не визначають відповідальність директорів за ухвалення ділових рішень, якщо такі рішення не є повністю нерозумними. Ця доктрина судового невтручання відома як "правило ділового рішення": якщо інше не доведено, то директори діяли на підставі достатньої інформації, добросовісно та в інтересах товариства.

124. Отже, відповідно до правила ділового рішення посадові особи не зобов`язані доводити ефективність прийнятих ділових рішень, а суди зазвичай не входять у питання оцінки їх ефективності. Таке правило пояснюється тим, що судді переважно не володіють достатньою компетенцією та досвідом для оцінки ефективності ухвалених ділових (інвестиційних, підприємницьких) рішень. Крім того, будь-яке бізнес-рішення є ризиковим (це - невід`ємна риса підприємницької діяльності), а також таким, яке ухвалюється в умовах володіння певним обсягом інформації станом на момент ухвалення рішення. При ухваленні рішень інформація про майбутні події є невідомою і може бути лише спрогнозована. Оцінка судом ефективності ділового рішення вже постфактум, за наявності значно більшого обсягу інформації про події, які відбулися після ухвалення рішення, не завжди забезпечує справедливий підхід. Під час судового розгляду, який відбувається, як правило, зі спливом значного періоду часу, навіть розумне ділове рішення може prima facie здатися нерозумним.

125. Водночас "правило ділового рішення" не захищає очевидно нерозумні, абсурдні рішення, яким немає пояснень, які належним чином не обґрунтовані. Ця позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.01.2024 у справі №911/266/22.

126. Метою правила ділового рішення, з одного боку, є забезпечення належного управління в товариствах та, з іншого боку, збереження свободи прийняття рішень посадовими особами. Правило слугує засобом захисту від можливості надмірного та неналежного перегляду рішень посадових осіб (менеджменту) товариства.

127. Варто зауважити, що правило ділового рішення включене у новий підпринцип V.A.1 Принципів корпоративного управління (Principles of Corporate Governance) G20/OECD від 11.09.2023 Організації економічного співробітництва та розвитку з формулюванням: "Члени правління та керівництво мають бути захищені від судового розгляду, якщо рішення було прийняте добросовісно та з належною процедурною обачністю".

128. Якщо посадові особи товариства зіштовхуються з ризиком особистої відповідальності за поганий результат ухваленого ними ділового рішення, вони відмовляться від прийняття на себе таких ризиків взагалі, що в цілому негативно вплине на результати діяльності товариства, адже при цьому зменшиться кількість не лише поганих, але й хороших ризикових рішень.

129. ОЄСР виокремлює принаймні чотири ризики перегляду судами ділових рішень (The business judgement rule: A comparative analysis. 2023 OECD-Latin America Roundtable on Corporate Governance. Background note):

- директори можуть не бажати брати на себе потенційну відповідальність за прийняття рішення про інвестування в проєкт, який, попри високу очікувану прибутковість, скориговану на ризик, має певні шанси на невдачу, що часто трапляється з інноваційними проектами. Якщо директори не матимуть стимулів для прийняття такого рішення, здатність компаній розвивати нові технології буде поставлена під загрозу, а отже розвиток економіки в цілому також може зазнати перешкод;

- створюватимуться перешкоди для залучення (та утримання) кваліфікованих фахівців на посадах у радах директорів через страх бути притягнутим до необмеженої та повторюваної персональної відповідальності;

- якщо управлінські рішення постійно переоцінюються та, відповідно, стають сумнівними, довіра до компаній з боку бізнес-партнерів, працівників, інших зацікавлених сторін та акціонерів буде підірвана;

- систематичне звернення до адміністративних та судових органів для перегляду господарських рішень призведе до перевантаження цих органів, що заважатиме їм вирішувати інші важливі корпоративні спори.

130. Отже, правило ділового рішення вимагає, щоб посадові особи діяли: 1) на користь корпоративних інтересів; 2) добросовісно (bona fides) та незацікавлено; 3) з належною обачністю та дбайливістю, приймаючи виважені, свідомі рішення. Правило ділового рішення захищає посадових осіб, які не мають матеріального, особистого інтересу у прийнятому рішенні (тобто за відсутності конфлікту інтересів).

131. Правило ділового рішення допускає перегляд ділових рішень судами, однак виключно в разі, якщо встановлені обставини доводять, що посадові особи порушили свої обов`язки, особливо якщо мала місце не лише недобросовісність, але й недбалість, порушення фідуціарних обов`язків, у тому числі й непоінформоване прийняття рішень.

132. У теорії виділяють три складових для того, щоб застосувати правило ділового рішення:
(1) посадова особа має зібрати та проаналізувати всю необхідну для ухвалення рішення інформацію;
(2) не має бути конфлікту інтересів;
(3) ділове рішення не має виглядати "дивним", абсурдним з погляду іншої розумної особи, яка б діяла у відповідних обставинах, володіючи відповідним обсягом інформації (тобто рішення має бути раціональним, мати сенс)".

Відмовляючи в позові про солідарне стягнення шкоди в частині вчинених Банком операцій з кредитування по епізодам 1-8, суди виходили з того, що позивач, зазначаючи про надмірну концентрацію кредитного ризику не наводить та не обґрунтовує яких компонентів ризику не дотримались відповідачі. У позовній заяві ФГВФО самостійно вказує на те, що переважна більшість рішень про надання кредиту прийнята з умовою забезпечення виконання зобов`язань з його повернення. Позивач не обґрунтовує своєї позиції щодо неналежності забезпечення. При цьому долучає до матеріалів справи інформаційно-аналітичні довідки виготовлені провідним економістом відділу виявлення та дослідження фактів нанесення шкоди управління з питань стягнення шкоди ФГВФО, у яких прослідковується лише хронологія змін забезпечень.

При цьому, місцевий господарський суд критично оцінив доводи позивача по епізодам, що стосуються вчинення Банком операцій з кредитування ТОВ "Виробниче об`єднання "Будфонд" та ТОВ "Київський завод гумових та латексних виробів" про те, що неналежним є забезпечення зобов`язань з огляду на невдалу спробу отримання доступу до предмету забезпечення, що обґрунтовано посиланням на Службову записку служби безпеки Банку від 26.09.2016. Позивачем не підтверджено та не долучено до матеріалів справи доказів, які б підтвердили неможливість примусового виконання рішень щодо предмету забезпечення у порядку та спосіб, які передбачено чинним законодавством. Суди зазначили, що інші доводи позивача, зокрема, щодо здійснення кредитних операцій в інтересах пов`язаних осіб не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Також суди відхилили аргументи позивача щодо відсутності економічної мети, оскільки згідно із встановленими обставинами спору, кредитування здійснювалось за відсотковою ставкою понад 25% річних, при тому, що середньозважена процентна ставка за кредитами в національній валюті в спірний період була нижча (на рівні 17,6%-15,7%), що підтверджується інформаційними повідомленнями з сайту Національного банку. 

Як вбачається з судових рішень, для перевірки у зв`язку з чим та на підставі яких документів ухвалювалися рішення щодо кредитування, чи була дотримана внутрішня процедура банку щодо прийняття та погодження таких рішень, інші фактичні обставини ухвалення таких рішень суд першої інстанції вживав всі можливі розумні дії щодо витребування матеріалів кредитних справ.

Так, ухвалою господарського суду міста Києва від 08.04.2024 задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів та, відповідно, витребувано у ФГВФО та у Національного банку України копії документів, згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаної ухвали суду, зокрема кредитні справи по позичальникам: ТОВ "Лагуна 2012", ТОВ "Петерхоф-Україна", ТОВ "Виробниче об`єднання "Будфонд", ТОВ "Київський завод гумових та латексних виробів", ОСОБА_55 , ТОВ "Фірма "Прімум", ТОВ "Еліт менеджмент груп", ТОВ "КУА "Холдинг груп" (позичальники).

Судами встановлено що Фонд, за результатом реалізації прав вимоги до позичальників на прилюдних торгах, передав новим кредиторам ТОВ "Ейпіес Україна" (після зміни найменування ТОВ "Стар інвестмент ван") та ТОВ "Консалт солюшенс" всі наявні у Фонда документи, які стосувалися взаємовідносин з позичальниками, в тому числі, оригінали кредитних справ.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.08.2024 витребувано у ТОВ "Стар інвестмент ван" та ТОВ "Коенсалт солюшенс" кредитні справи. Однак матеріалів кредитних справ, які передували прийняттю рішень на виконання ухвали надано не було, а тому суд зазначив про відсутність можливості здійснити оцінку того, у зв`язку з чим та на підставі яких документів ухвалювалися рішення щодо кредитування, чи була дотримана внутрішня процедура банку щодо прийняття та погодження таких рішень.

Верховний Суд враховує, що у постанові Верховного Суду від 18.03.2024 у справі № 910/12955/20 міститься висновок про те, що встановлення судом обставин, які входять до предмету доказування, в частині прийняття відповідачами спірних рішень та укладання на підставі таких рішень угод/додаткових угод, що, в свою чергу, відповідало або не відповідало обґрунтованому рівню ризику та/або загрожувало інтересам банку або кредиторів банку, можливе не лише з дослідження кредитної документації (справ) боржників за такими договорами.

Проте судами попередніх інстанцій, надавши оцінку наявним матеріалам справи, зроблено висновки, що Фондом не доведено протиправність дій відповідачів при здійсненні вказаних кредитних операцій.

Також суди зазначили, що позивач не надав деталізований розрахунок суми всіх видів заборгованості перед Банком по спірним операціям, відтак, суд позбавлений можливості здійснити перевірку його розміру та методику розрахунку. Зокрема позивачем не спростовано доводів відповідача-1 про безпідставне включення до сум заборгованості договірних процентів, які нараховані після закінчення строку кредитування (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16).

Суди врахували встановлені чинним процесуальним законодавством стандарти доказування, та дійшли висновку, що позивачем не доведено та належними доказами не підтверджено обґрунтованість суми заявлених збитків.

Судові рішення в частині позовних вимог щодо купівлі цінних паперів за епізодами 9, 11 мотивовані тим, що суди критично оцінили наданий позивачем Звіт про незалежну оцінку, оскільки в матеріалах справи наявна Рецензія №VPM 2023/79 від 06.03.2023 на "Звіт про незалежну оцінку облігацій нефінансових підприємств", виконана ТОВ "Верітас проперті менеджмент", відповідно до висновку якої достовірність оцінки майна: "Звіт про незалежну оцінку облігацій нефінансових підприємств ТОВ "Північно-Східна консалтингова група", оцінювач С.О. Пузатенко, класифікується як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та не може бути використаний".

Крім того, згідно з розділом "Висновки про вартість" вказаного звіту оцінювачем зазначено, що вказані ним обставини дають змогу лише припустити, що ризик дефолту за придбаними Банком облігаціями дорівнює 100%. Зазначене свідчить, що такий звіт є суб`єктивним та таким, що проведений без аналізу та оцінки первинної документації при яких проводилося прийняття рішення про надання згоди на купівлю цінних паперів.

Крім цього, судами встановлено наявність іншого звіту оцінювача, який також зроблений на замовлення Фонду, а саме, з метою визначення ринкової вартості майна - цінних паперів, що знаходяться на балансі ПАТ "Банк "Контракт" станом на 11.12.2015. ЗАТ "Консалтингюрсервіс" зроблено Звіт про оцінку майна від 16.02.2016, де пакет облігацій ТОВ "Глибочиця" у кількості 14 396 штук оцінено в 4 179 948,04 грн.

Суди вказали, що існує суперечлива інформація, надана самим позивачем, щодо ринкової вартості ТОВ "Глибочиця".

Водночас, згідно зі Звітом про оцінку майна ПП "Українське бюро оцінки та архітектури" від 14.08.2024, ринкова вартість облігацій іменних дисконтних, серія А, Код ISIN UA4000145932, емітованих ТОВ "Глибочиця", у кількості 14 423 шт, номінальною вартістю 1 000,00 грн, станом на 29.10.2013, становила 12 893 152,00 грн без ПДВ. 

Ринкова вартість облігацій іменних дисконтних, серія А, Код ISIN UA4000147011, емітованих ПП "Сервістехснаб", у кількості 5 384 шт., номінальною вартістю 1 000,00 грн, станом на 24.05.2013, становила 5 100 209,00 грн без ПДВ.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з інформації з сайту smida.gov.ua (офіційна інформаційна база НКЦПФР) вбачається, що облігації ТОВ "Глибочиця" торгувались на фондовій біржі - ПАТ "Фондова біржа "ПФТС". На момент придбання цінних паперів (29.10.2013) ціна цінного паперу складала 915,00 грн, що є співмірною з вартістю придбання банком.

Облігації ПП "Сервістехснаб" торгувались на фондовій біржі Київська міжнародна фондова біржа. На момент придбання цінних паперів (травень 2013 року) облігації торгувались на біржі за ціною 915,00 грн, що є співмірною з вартістю придбання банком.

З огляду на викладене, господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивачем не доведено та належними доказами не підтверджено, а судами не встановлено що дії відповідачів щодо придбання цінних паперів за вказаними епізодами були протиправними та очевидно збитковими для Банку.

Щодо міни цінних паперів за епізодом 10 суди також критично оцінили наданий позивачем Звіт про незалежну оцінку облігацій нефінансових підприємств ТОВ "Північно-Східна консалтингова група" від 25.02.2020 з метою підтвердження економічної недоцільності операцій з купівлі дисконтних іменних облігацій емітента ТОВ "Глибочиця", ТОВ "БК "Реставрація", ПП "Сервістехснаб", оскільки відповідно до Рецензії №VPM 2023/79 від 06.03.2023 на "Звіт про незалежну оцінку облігацій нефінансових підприємств", виконаною ТОВ "Верітас проперті менеджмент" Звіт про незалежну оцінку облігацій нефінансових підприємств ТОВ "Північно-Східна консалтингова група", оцінювач С.О. Пузатенко, класифікується як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та не може бути використаний.

Крім того судами враховано, що ПАТ Банк "Контракт" в обмін на набуті облігації ТОВ "Глибочиця" та ТОВ "БК "Реставрація" відчужив облігації, емітовані ПАТ "Еліт інвест проект" та ПАТ "СК "Стандарт Ре". При цьому, сам позивач, відповідно до наданого ним Звіту про незалежну оцінку облігацій, оцінює відчужені пакети облігацій також в 1,00 грн. Тобто, фактично позивач сам зазначає, що вартість як відчужених, так і придбаних за договором міни облігацій становить 1,00 грн.

У Висновку експерта №222/02/08-24 за результатами проведення комплексної судової економічної та оціночної експертизи від 07.03.2024 встановлено ринкову вартість облігацій, які були предметом міни за договором №БВ-310815/01-1; ДД-08-04/15 від 31.08.2015, яка є співмірною з вартістю, визначеною у договорі міни. Крім того, судовим експертом встановлено, що станом на 11.12.2015 заміна (здійснення міни) 03.08.2015 пакетів іменних дисконтних облігацій була економічно вигідною.

Судами встановлено, що з інформації з сайту smida.gov.ua (офіційна інформаційна база НКЦПФР) вбачається, що облігації ТОВ "Глибочиця" торгувались на ПАТ "Фондова біржа "ПФТС" та їх ціна на дату укладення договору міни становила 923,00 грн, що було співмірним з ціною набуття за договором (922,97 грн за облігацію). Облігації ТОВ "БУ "Реставрація" торгувались на ПАТ "Фондова біржа "ПФТС" та ПАТ "ФБ "Перспектива" і на дату укладення договору міни становила 750,00 грн, що було співмірним з ціною набуття за договором (750,00 грн за облігацію).

Суди також врахували пояснення відповідачів, що передумовою рішення щодо міни цінних паперів стала інформація НКЦПФР про зупинення торгівлі цінними паперами емітентів, чиї облігації були наявні у торговому портфелі банку, а тому посадові особи банку прийняли рішення про відчуження таких цінних паперів для шляхом їх міни. Так, в матеріалах справи наявне Рішення НКЦПФР від 30.07.2015 №1161, яким зупинено з 31.07.2015 торгівлю цінними паперами ПАТ "СК "Стандарт Ре" на будь-якій фондовій біржі на термін до 30.11.2015 та Рішення НКЦПФР від 06.08.2015 №1232, яким зупинено з 07.08.2015 торгівлю цінними паперами ПАТ "Еліт інвест проект" на будь-якій фондовій біржі на термін до 06.12.2015.

Так суди дійшли висновку, що позивачем не доведено та належними доказами не підтверджено, а судами не встановлено що дії відповідачів щодо міни цінних паперів за вказаним епізодом були протиправними та збитковими для Банку.

Щодо продажу цінних паперів за епізодом 12 суди врахували, що загальна сума договору складає 22 517 440,00 грн. Пунктом 2.1 договору передбачено обов`язок покупця не пізніше 15.12.2015 повністю оплатити суму договору. Однак розрахунок здійснений не був.

Судами встановлено, що відповідно до протоколу засідання Кредитного комітету від 03.08.2015 та протоколу спільного засідання Спостережної ради та Правління Банку від 03.08.2015 вирішено відстрочити оплату до 15.12.2015 та прийняти в забезпечення своїх зобов`язань за відповідними договорами продажу цінних паперів майнові права на грошові кошти розміщені на депозитних рахунках в ПАТ Банк "Контракт" на суму, що дорівнює вартості таких договорів.

Позивачем на виконання ухвали суду про витребування доказів від 08.04.2024 долучено копію договору №03/15 застави майнових прав від 31.08.2015 між Банком та ОСОБА_53 , відповідно до пункту 1 якого, заставодавець передає заставодержателю, у якості забезпечення виконання заставодавцем зобов`язань за договором купівлі-продажу цінних паперів від 31.08.2015 №ДД-08-03/15, укладеного між заставодавцем та заставодержателем, а також усіх додаткових угод до основного договору, у тому числі тих, що будуть укладені у майбутньому, щодо сплати грошових коштів у розмірі та строки, передбачені основним договором, можливих штрафних санкцій тощо, - майнові права вимоги у заставодержателя грошових коштів за договором №1016/2015 строкового банківського вкладу із сплатою процентів в кінці строку "Класичний Контракт" від 12.08.2015, укладеним між заставодавцем та заставодержателем. Заставна вартість предмету застави, за погодженням сторін, становить 22 517 440,00 грн (пункт 1.1.1 договору застави). В матеріалах справи наявні виписки по рахункам ОСОБА_56 в період 01.01.2015-31.12.2015, які підтверджують наявність грошових коштів на рахунках в ПАТ Банк "Контракт".

Вказаними доказами спростовуються доводи про неналежне забезпечення договору купівлі-продажу цінних паперів №ДД-08-03/15.

Крім того суди врахували пояснення відповідачів, що передумовою рішення щодо міни цінних паперів стала інформація НКЦПФР про зупинення торгівлі цінними паперами ТОВ "СК "Стандарт Ре", а тому посадові особи банку прийняли рішення про відчуження таких цінних паперів.

Невиконання договору щодо оплати зумовлено тим, що 07.10.2015 в Банку запроваджено тимчасову адміністрацію, а строк виконання ОСОБА_57 (до 15.12.2015) своїх зобов`язань закінчувався вже після запровадження тимчасової адміністрації.

При цьому, відповідно до наданого позивачем переліку вимог кредиторів, які включені до реєстру вимог кредиторів і залишились незадоволеними під час завершення процедури ліквідації ПАТ Банк "Контракт", вимоги ОСОБА_58 в сумі 23 833 672,02 грн включені до 3 черги. 

З огляду на наведене, суди дійшли висновку що позивачем не доведено та належними доказами не підтверджено, а судом не встановлено що дії відповідачів щодо продажу цінних паперів за вказаним епізодом були протиправними та збитковими для Банку.

Також, не погоджуючись з висновками судів про те, що Відповідач 11 - ОСОБА_11 не приймала участь в прийнятті протиправного рішення, а тому не несе відповідальність за збитки, завдані банку, скаржник стверджує, що у внутрішніх нормативних документах банку відсутня вимога щодо підписання протоколу Спостережної ради банку всіма учасниками її засідання.

Проте, як вбачається з оскаржуваних судових рішень, суди в даному випадку, враховуючи принцип більшої вірогідності, у сукупності з принципом розумності та з урахуванням поданих відповідачем-11 доказів та пояснень, дійшли висновку про недоведеність прийняття відповідачем-11 рішень, оформлених протоколом від 03.08.2015. Такі висновки зроблені не тільки з підстав не підписання відповідачем-11 протоколу Спостережної ради, а з урахуванням сукупності всіх доказів.

Матеріалами справи та змістом оскаржуваних судових рішень підтверджується належне дослідження судами попередніх інстанцій доказів у справі, надання їм оцінки, а доводи скаржника про не дослідження судами всіх поданих ним доказів зводяться виключно до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями та до спонукання Суду переоцінити встановлені обставини всупереч статті 300 Господарського процесуального кодексу України, тому не є підставою для скасування рішення та постанови.

Суд акцентує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

Незгода скаржника з рішеннями судів попередніх інстанцій або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішеннях, не свідчить про їх незаконність.

Таким чином, з огляду на предмет, підстави заявленого у цій справі позову та встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини Верховний Суд не вбачає порушення наведених скаржником правових норм при ухваленні оскаржуваних судових рішень, а викладені у касаційній скарзі доводи у цій частині оцінює критично, оскільки вони спрямовані на спонукання до виявлення нових та переоцінки вже наданих сторонами та досліджених судами попередніх інстанцій у їх сукупності доказів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Звертаючись із касаційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків судів попередніх інстанцій та не довів неправильного застосування ними норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятих у справі судових рішень.

За таких обставин, доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення і постанова - без змін.

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника. 

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2026 у справі №910/6442/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Судді О. М. Баранець

О. А. Кролевець