Справа № 496/3989/26
Провадження № 2/496/3599/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2026 року м. Біляївка 
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Пасечник М.Л.
за участю секретаря - Кабанової К.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Біляївський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, 

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Сініло Т.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 03.06.2020 по 01.05.2026 року у розмірі 263 978 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 
В обґрунтування позову зазначено, що 05.06.2015 року між позивачем та відповідач було укладено шлюб. В період шлюбу народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 16.06.2021 року рішенням Біляївського районного суду Одеської області шлюб між сторонами розірвано. 28.08.2020 року Біляївським районним судом Одеської області ухвалено рішення у справі №496/2204/20, яке набрало законної сили 07.10.2020 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі 3 718 гривень щомісячно, починаючи з 03.06.2020 року і до досягнення повноліття старшою дитиною, після чого - на утримання молодшої дитини в сумі 1 859 грн. до його повноліття (тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 ). 09.10.2020 року позивач звернулася із заявою про примусове виконання рішення суду до Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 16.10.2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом від 09.10.2020, яке зареєстровано у АСВП за №63311872, копії постанови були направлені сторонам виконавчого провадження. Попри наявність судового рішення та відкрите виконавче провадження, відповідач свідомо, злісно та систематично ухиляється від виконання обов`язку щодо утримання своїх синів. У відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів. Згідно з розрахунком від 01.05.2026 за період з 03.06.2020 по 01.05.2026, сукупний розмір боргу становить 263 978 гривень. Відомості про боржника внесені до Єдиного державного реєстру боржників. Копія відповідного повідомлення направлено боржнику. 11.05.2026 року постановою головного державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Лебедєва Є.Є. у виконавчому провадженні №63311872 встановлено, що заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів становить 263 978 гривень. Зазначена сума заборгованості перевищує розмір відповідних платежів за три роки. У зв`язку з цим, керуючись ч. 14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», постановою від 11.05.2026 року на відповідача накладено штраф у розмірі 50% від суми заборгованості, що складає 131 989 гривень. Розрахунок заборгованості за аліментами від 01.05.2026 року, складений державним виконавцем, був направлений на адресу відповідача. У встановленому законом судовому порядку відповідач розмір заборгованості не оскаржив, що свідчить про відсутність спору щодо розміру боргу та фактичне визнання відповідачем невиконання своїх зобов`язань. Відповідач демонструє стійку зневагу до закону і повне небажання підтримувати власних дітей. Від моменту ухвалення судового рішення про стягнення аліментів і відкриття виконавчого провадження (протягом 6 років /71 місяця) відповідач не здійснив жодного платежу на утримання дітей. Сума боргу у розмірі 263 978 гривень є прямим документальним підтвердженням свідомого, повного і тривалого самоусунення батька від утримання малолітніх дітей.
Злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків набуло критичного характеру в період введення в Україні воєнного стану. Через безпекові ризики позивач була змушена самостійно рятувати життя та здоров`я двох малолітніх дітей, виїхавши з ними до Королівства Іспанія, де діти наразі зареєстровані та постійно проживають разом із матір`ю. Усі витрати, пов`язані з адаптацією в іншій країні, облаштуванням побуту, забезпеченням базових і додаткових потреб дітей, покладені виключно на позивача. Діти перебувають на її повному одноособовому утриманні. Позивач самостійно та за рахунок власних (обмежених) коштів забезпечує: - сезонний одяг та взуття; - медичний догляд та придбання лікарських засобів; - витрати пов`язані на навчання (шкільні матеріали, підручники, канцелярію); - забезпечення засобами зв`язку та доступу до мережі Інтернет для належного освітнього процесу (оплата мобільного зв`язку, інтернету); - додатковий інтелектуальний та культурний розвиток дітей (мовні курси, адаптаційні заняття, шкільні екскурсії, творчі гуртки та розвиваючі матеріали, книги та іграшки). Перебування дітей за кордоном у зв`язку з форс-мажорними обставинами (війною) не лише не звільняє відповідача від батьківських обов`язків, а навпаки вимагало від нього підвищеної відповідальності та матеріальної підтримки, оскільки вартість життя в країнах ЄС є значно вищою, а позивач в Іспанії позбавлена будь-якої допомоги родичів. Проте, відповідач продемонстрував повну байдужість до долі дітей у найкритичніший період їхнього життя, повністю припинивши будь-яке спілкування, матеріальне забезпечення та участь у їхньому вихованні. Сума боргу в 263 978 гривень - це не просто борг, це вкрадені у малолітніх дітей можливості на якісне харчування, медичний догляд і розвиток у складних умовах еміграції. Згідно з математичним розрахунком, проведеним представником позивача неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за період з 03.06.2020 по 01.05.2026 становить 2 746 114,80 гривень. З урахуванням того, що сума неустойки (пені) складає 2 746 114,80 гривень, що значно перевищує 100% встановлену межу статтею 196 СК України, тому позивач заявляє до стягнення суму неустойки (пені), яка дорівнює граничній межі 263 978 грн. (100% від суми заборгованості). Несплата аліментів протягом тривалого часу істотно порушила права та законні інтереси дитини, суперечить принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, закріпленому у ст.7 СК України та Конвенції ООН про права дитини. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом.
Позивач у судове засідання не з`явилася, представник позивача - ОСОБА_4 через систему «Електронний суд» надіслала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надав.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Отже, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Судом, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
09.10.2020 року Біляївським районним судом Одеської області було видано виконавчий лист по справі №496/2204/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , починаючи з 03.06.2020 року, аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 3718 грн., щомісячно, до повноліття ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 , після чого на утримання ОСОБА_3 в сумі 1859 грн. до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
16.12.2020 року головним державний виконавець Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кольца О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63311872 з виконання вищевказаного виконавчого листа Біляївського районного суду Одеської області №496/2204/20 від 09.10.2020 року.
Станом на 30.04.2026 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складає 263 978 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості головного державного виконавця Лебедєва Є.Є. від 01.05.2026 року. Заборгованість нарахована за період з 03.06.2020 року по 30.04.2026 року (включно).
11.05.2026 року головним державним виконавцем Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Лебедєвим Є.Є. в рамках виконавчого провадження №63311872 винесено постанову про накладення штрафу, відповідно до якої, у зв`язку із наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, накладено на боржника ОСОБА_2 штраф на користь стягувача у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 131 989 гривень. 
Відповідно до розрахунку, наданого представником позивача, неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів відповідачем на утримання дітей, за період з 03.06.2020 року по 01.05.2026 року, становить 2 746 114,80 грн. 
У позовній заяві представник позивача вказала, що сума неустойки (пені) складає 2 746 114,80 гривень, що значно перевищує 100% встановлену межу ст. 196 СК України, тому позивач заявляє до стягнення суму неустойки (пені), яка дорівнює граничній межі 263 978 грн. (100% від суми заборгованості).
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У відповідності до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття (ч.2 ст. 51 Конституції України).
Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (ч.1 ст. 196 СК України).
Положеннями ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пеню) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29.08.2018 року у справі № 572/1689/16-ц роз`яснив, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає в усіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18.04.2025 року по справі №932/541/23 сформував правовий висновок про те, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Тобто відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає в усіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банкам. Чинним законодавством передбачена презумпція вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. У зв`язку з цим, на неї покладається тягар доведення протилежного. 
Якщо відповідач не спростує належним чином обставин позову, передбачених статтею 196 СК України, то це є підставою для покладення відповідальності зі сплати відповідної неустойки. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №208/7353/16. Частиною другою статті 196 СК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.9 ст. 7 СК України).
Згідно зі ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Відповідно до ч.1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Тлумачення ст. 8 СК України та ч.1 ст. 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч.1 , 2 ст. 614 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Аналіз зазначеної правової норми свідчить, що у даному випадку слід виходити з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, а тому саме на неї покладено тягар доказування протилежного. Відповідно, суд повинен встановити факт заборгованості по аліментам й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки (пені).
Відповідач контрольний розрахунок та доказів регулярного належного фінансового утримання дітей за період з 03.06.2020 року по 01.05.2026 року в ході судового розгляду не надав. 
Доказів відсутності вини ОСОБА_2 у несплаті аліментів на утримання дітей суду не надано, платник аліментів не довів, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Оскільки факт наявності заборгованості зі сплати аліментів підтверджується належними доказами - розрахунком заборгованості, і відповідачем не спростовано вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів позивачу у вказаний період, суд приходить до висновку, що заборгованість виникла з вини відповідача і вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими.
Згідно з розрахунком пені, складеного представником позивача, пеня нарахована за кожний місяць з урахування суми боргу, кількості днів прострочки та суми сплаченої боржником.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць, помножена на кількість днів заборгованості, помножена на 1%.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1%.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.
Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх фактичної сплати чи до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 по справі № 333/6020/16-ц, Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.11.2022 по справі № 754/4461/21.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року по справі №572/1762/15-ц зазначено, що загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: 
p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+….(Anх1%хQn), де:
p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;
A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;
Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;
A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;
Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;
An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;
Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.
Суд перевіривши розрахунок пені за несплату аліментів, приймає його до уваги, оскільки представником позивача він зроблений виходячи із правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року за наведеною формулою.
Вказаний розрахунок є чітким, повним і розгорнутим. 
Натомість, будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували нараховану суму пені відповідачем до суду не надано.
Абзацом 2 ч.1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Судом встановлено, що 11.05.2026 року головним державним виконавцем Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Лебедєвим Є.Є. в рамках виконавчого провадження №63311872 винесено постанову про накладення штрафу, відповідно до якої, у зв`язку із наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, накладено на боржника ОСОБА_2 штраф на користь стягувача у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 131 989 грн. 
Отже, до боржника ОСОБА_2 застосовано заходи примусового виконання, передбачені ч.14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином,відповідно до норм абзацу 2 ч.1 ст. 196 СК України, максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання (263 978 грн. - 131 989 грн. = 131 989 грн.)
Доказів про те, що заборгованість по аліментам виникла внаслідок незалежних від платника причин, зокрема несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками або по іншим поважним причинам, відповідач суду не надав.
Суд приходить до висновку, що заборгованість виникла з вини відповідача, який зобов`язаний за рішенням суду сплачувати аліменти на утримання дитини, однак не виконує свої обов`язки по сплаті аліментів належним чином, порушене право позивача на отримання неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягає судовому захисту.
Кожна сторона, відповідно до ст. 81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Водночас, суд звертає увагу, що аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. При цьому, виходячи з положень чинного законодавства, доступ дитини до даних благ не залежить від перебування батьків у шлюбі.
Обов`язок відповідача утримувати свою дитину ґрунтується на законі, а рішення суду в цьому контексті лише змушує відповідача до виконання цього обов`язку у примусовому порядку, тому відповідач повинен був вживати заходів для своєчасного перерахування аліментів. 
Положеннями ч.1 ст. 179 СК України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Наявність заборгованості зі сплати аліментів свідчить про те, що дитина була позбавлена майна, що належить їй за законом.
З огляду на вищенаведене, враховуючи застосовані до боржника ОСОБА_2 заходи примусового виконання, передбачені ч.14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» у сумі 131 989 грн., суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 03.06.2020 по 01.05.2026 року у розмірі 131 989 грн. 
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.
Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви.
Щодо стягнення судових витрат з відповідача на користь на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн., суд вважає, що позов в цій частині задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Згідно п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
Верховний Суд у постанові від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц). 
Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Представником позивача не надано до суду платіжне доручення з відміткою банку, касовий чек або інший документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках цієї справи на суму 5000 грн.
Таким чином, судові витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. не підтверджені належними доказами, тому позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 141, 180, 196 СК України, ст.ст. 12-13, 76-81, 133, 141, 258-259, 263-265, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд - 

У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Біляївський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 03.06.2020 по 01.05.2026 року у розмірі 131 989 грн. (сто тридцять одна тисяча дев`ятсот вісімдесят дев`ять гривень).
В іншій частині позовну заяву - залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 

Суддя        М.Л. Пасечник