ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 915/518/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:  Баранець О. М. - головуючий, Кролевець О.А., Мамалуй О.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
на додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області
у складі судді Мавродієвої М.В.
від 24.07.2025
та на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Діброви Г.І., Богацької Н.С., Принцевської Н.М.
від 16.06.2026 
за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД-ПРІМ"
про визнання недійсним договору в частині, стягнення 3 134 395,60 грн,
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Обставини, що передували прийняттю оскаржуваних судових рішень
У травні 2024 року Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулася до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД-ПРІМ", у якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просила:
- визнати недійсним пункт 7 державного контракту (договору) № 89/ВЗЗ-2023 від 08.02.2023, в частині включення до ціни Контракту, що становить 25 900 00,00 грн - суми у розмірі 3 134 395,60 грн та в частині включення до суми єдиного податку, що становить 518 000,00 грн - суми в розмірі 62 687,91 грн;
- визнати недійсним додаток № 1 до державного контракту (договору) № 89/ВЗЗ-2023 від 08.02.2023 (специфікація) в частині включення до вартості товару за одиницю черевики з високим берцями демісезонні, що становить 1 850,00 грн, суми у розмірі 223,89 грн, та в частині включення до договірної ціни, що становить 25 900 000,00 - суми у розмірі 3 134 395,60 грн;
- визнати недійсним додаток № 2 до державного контракту (договору) № 89/ВЗЗ-2023 від 08.02.2023 (протокол погодження договірної ціни товару оборонного призначення від 08.02.2023) в частині включення до вартості Товару за одиницю черевики з високим берцями демісезонні, що становить 1 850,00 грн, суми у розмірі 223,89 грн.
Стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти в сумі 3 134 395,60 грн.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 12.03.2025, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.06.2025, у цій справі позивачу відмовлено в задоволені позову.
Відповідач звернувся до суду із заявою б/н від 17.03.2025 (вх.№4093/25), в якій просив суд стягнути з позивача на його користь 16 000,0 грн понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у цій справі.
Позивач у клопотанні б/н від 24.03.2025 просив суд зменшити розмір судових витрат на правову допомогу до обґрунтованого та підтвердженого, що відповідає принципам розумності та пропорційності.
Короткий зміст оскаржуваних додаткового рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного господарського суду та мотиви їх прийняття
Господарський суд Миколаївської області додатковим рішенням від 24.07.2025, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.06.2026, у справі № 915/518/24 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД-ПРІМ" б/н від 17.03.2025 про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задовольнив частково. Стягнув з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД-ПРІМ" 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині вимог про відшкодування витрат понесених на правничу допомогу (у сумі 6 000,00 грн) відмовив.
Місцевий господарський суд здійснив оцінку розміру судових витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи, врахував заперечення позивача, подані заявником докази у підтвердження понесених ним витрат, та виходячи із критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви. Стягнув з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн. Такий розмір, на думку місцевого господарського суду, є співмірним із складністю справи і в той же час не є надмірним тягарем для позивача.
Суд апеляційної інстанції підтримав такі висновки місцевого господарського суду.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.07.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.06.2026 у справі № 915/518/24, у якій просила їх скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката в повному обсязі.
Підставою касаційного оскарження позивачем визначено пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
Зазначено, що судами попередніх інстанцій не застосовано правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 05.02.2019 у справі № 906/194/18, від 18.03.2019 у справі № 917/778/18, від 08.02.2019 у справі № 914/772/17, від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.
Скаржник вважає, що сума витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи зважаючи на її складність та обсяг наданих адвокатських послуг. На думку скаржника, надана судами попередніх інстанцій оцінка доводів відповідача не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України з огляду на вимоги, які ставляться до адвоката, а саме, наявності у такої особи повної вищої юридичної освіти, стажу роботи в галузі права, у зв`язку з чим такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи.
Відповідач правом подати відзив на касаційну скаргу не скористався, що не перешкоджає касаційному перегляду судових рішень.
Позиція Верховного Суду
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.
Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у додаткових постановах від 08.02.2022 у справі №915/1473/20, від 25.01.2022 у справі №910/2679/21, від 12.01.2022 у справі №918/548/21, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі.
Частинами 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій представництво відповідача в цій справі здійснював адвокат Адвокатського бюро "Панченко та партнери" Панченко Сергій Володимирович за ордером на надання правничої допомоги серії ВЕ №1118843 від 05.05.2024, виданим на підставі укладеного між відповідачем та Адвокатським бюро "Панченко та партнери" договору №19/04-АІ від 19.04.2024 про надання правової допомоги.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що орієнтовна вартість правової допомоги складає 40000,00 грн (4000,0 грн (вартість 1 години роботи) х 10 годин).
Господарський суд Миколаївської області рішенням від 12.03.2025, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.06.2025, у справі № 915/518/24 у задоволенні позову відмовив в повному обсязі. Постановою Верховного Суду від 12.03.2026 у справі №915/518/24 касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишено без задоволення, постановлені у справі судові рішення залишено без змін. 
17.03.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейд-Прім» була подана заява про ухвалення додаткового рішення, в якій відповідач просив суд стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на його користь 16 000 грн витрат, які пов`язані з правничою допомогою адвоката. 
Отже, відповідачем дотримано положення Господарського процесуального кодексу України щодо строку подання заяви про розподіл судових витрат.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 19.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейд-Прім» (далі клієнт) та Адвокатським бюро «Панченко та Партнери» (далі виконавець) укладено договір №19/04-АІ про надання правової допомоги (далі договір), у відповідності до умов якого клієнт доручає виконавцю, а виконавець, відповідно до чинного законодавства України, приймає на себе обов`язки здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси клієнта, надавати правову допомогу, в тому числі за окремими дорученнями клієнту, в обсязі і на умовах, встановлених цим договором (п.1.1 договору).
У відповідності до п.4.1 договору, винагорода виконавця за надання правової допомоги (гонорар) виплачується у фіксованому розмірі, який становить 4 000 грн за одну годину роботи.
Згідно п.4.2 договору, гонорар підлягає сплаті на розрахунковий рахунок виконавця, протягом 3 банківських днів з моменту підписання сторонами акту про надання правової допомоги та виставлення виконавцем відповідного рахунку. Замовник має право здійснити авансування вартості роботи виконавцю.
Пунктом 4.3 договору визначено, що витрати виконавця, здійснені ним з метою виконання своїх обов`язків, передбачених даним Договором, підлягають компенсації клієнтом протягом 3 банківських днів з моменту виставлення виконавцем відповідного рахунку.
Відповідно до п.7.1 договору, договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.7.1 цього договору та закінчується 31.12.2024 (п.7.2 договору).
Згідно п.7.4 договору, у разі, якщо жодна із сторін договору за 30 днів до дати закінчення його дії не направить іншій стороні письмове повідомлення про припинення дії цього договору, він вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах. Укладення будь-яких додаткових угод в цьому випадку не потрібно.
Відповідач на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надав Господарському суду Миколаївської області копію договору №19/07 від 19.04.2024 про надання правової допомоги; копію акту №4 від 17.03.2025 про надання правової допомоги на суму 16 000 грн. 
Зі змісту вказаного акту, підписаного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейд-Прім», с. Іванівка Миколаївської області як клієнтом, та Адвокатським бюро «ПАНЧЕНКО ТА ПАРТНЕРИ», як виконавцем, сторони підтверджують, що виконавець належним чином і в повному обсязі надав, а клієнт прийняв правову допомогу, що полягає у представництві інтересів клієнта при розгляді Господарським судом Миколаївської області позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до клієнта про визнання частково недійсними державного контракту № 89/В33-2023 від 08.02.2023 та стягнення з клієнта 3 134 395 грн 60 коп. (справа №915/518/24), а саме: правовий аналіз позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до клієнта від 08.05.2024 та доданих до неї документів, збір доказів, підготовка та подання до суду відзиву на позовну заяву від 25.06.2024; кількість годин: 2; розмір гонорару: 8000 грн; правовий аналіз відповіді на відзив від 26.06.2024, підготовка та подання до суду заперечень від 02.07.2024 року; кількість годин: 0,5; розмір гонорару: 2000 грн; участь у судових засіданнях по справі № 915/518/24: 06.08.2024, 01.10.2024, 29.10.2024, 17.12.2024, 11.02.2025, 12.03.2025, правовий аналіз поданих позивачем письмових пояснень від 03.07.2024, заяви про зміну предмету позову від 30.08.2024, додаткових пояснень від 06.01.2025 року; кількість годин: 1,5; розмір гонорару: 6000 грн.
В акті також вказано про те, що вартість правової допомоги, наданої виконавцем, та отриманої клієнтом по цьому акту складає 16 000 грн, без урахування ПДВ.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Як правильно враховано судами, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; від 07.07.2021 у справі №910/12876/19, від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.
З аналізу статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:
- фіксованого розміру,
- погодинної оплати.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
У той же час не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
Суди попередніх інстанцій, проаналізували надані відповідачем докази, визнали їх достатніми для підтвердження фактичного понесення Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейд-Прім» витрат на професійну правничу допомогу у цій справі у заявленому розмірі.
Також суди врахували, що позивач у клопотанні про зменшення судових витрат зазначав, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 16 000, які відповідач поніс у зв`язку із розглядом справи, виходять за розумні межі визначення розміру гонорару. Такі витрати не відповідають критерію реальності та розумності їхнього розміру, тому просив суд першої інстанції зменшити їх розмір.
З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог за основним рішенням у цій справі, ухвалюючи додаткове рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу, суди попередніх інстанцій правильно, з урахуванням категорії справи, рівня її складності, тривалості розгляду справи, виснували про часткове задоволення заяви відповідача та про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн з відмовою в іншій частині, що відповідає положенням статей 126, 129 ГПК України.
Скаржник не довів, що стягнута за додатковим рішенням вартість витрат на професійну правничу допомогу не відповідає хоча б якомусь із таких критеріїв, як обґрунтованість, реальність, пропорційність, співмірність та розумність їхнього розміру.
Суд не вбачає підстав вважати, що висновки Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, викладені у постановах від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, не були враховані судами попередніх інстанцій при вирішенні питання щодо розміру відшкодування витрат відповідача на правничу допомогу.
Застосування судами попередніх інстанцій приписів статей 19, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", статей 126, 129 ГПК України не суперечить жодному з наведених скаржником висновків Верховного Суду. У відповідних постановах питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу залежало від обґрунтованості і співмірності відповідних витрат, обсягу наданих до суду доказів на підтвердження здійснення таких витрат.
Суди попередніх інстанцій при вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу у цій справі враховували такі ж критерії, якими керувався Верховний Суд у наведених скаржником постановах, а також доводи, наведені позивачем у заяві про зменшення заявленого до відшкодування розміру судових витрат.
Незгода позивача із сумою витрат відповідача на професійну правничу допомогу, яка задоволена до стягнення з позивача, не свідчить про неправильно здійснений судом першої інстанції розподіл цих витрат.
Щодо наведених скаржником у касаційній скарзі ухвал Верховного Суду від 18.03.2019 у справі № 917/778/18, від 08.02.2019 у справі № 914/772/17 про відмову у відкритті касаційного провадження за малозначністю, то вони не можуть бути підставою для касаційного оскарження за пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України та скасування оскаржених у цій справі судових рішень.
Так само помилковим є посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 906/194/18, якою справу направлено на новий розгляд у зв`язку з не встановленням обставин наявності доказів оплати послуг адвоката, оскільки наведена практика є неактуальною. Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15). Така позиція Верховного Суду є сталою та послідовно підтримується при вирішенні спорів щодо відшкодування витрат на правничу допомогу.
Беручи до уваги викладене, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів скаржника, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції .
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ч. 1 ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Оскільки підстава касаційного оскарження судових рішень не підтвердилася, у задоволенні касаційної скарги слід відмовити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.
Судові витрати
Так як скаржник оскаржує додаткове рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, за яке судовий збір не сплачується, то судові витрати в цьому випадку не розподіляються.
Керуючись статями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення.
2. Додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.07.2025 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.06.2026 у справі № 915/518/24 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий О. Баранець

Судді О. Кролевець

О. Мамалуй