Справа №348/1091/26
Провадження № 2/348/1257/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2026 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого судді Гундяка Т.Д.,
секретарі судового засідання: Дмитрук С.І., Кушнірчук М.Д.,
за участю представника відповідача Тальчук П.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
ТОВ «ФК «Солвентіс» пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтований тим, що між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 13.08.2020 було укладено договір № 3845581 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».
За цим договором, кредитодавець надає позичальнику кредит на інші споживчі цілі (вирішення власних фінансових питань) без додаткового забезпечення у тимчасове, строкове, платне користування (надалі за текстом – кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у відповідності до умов договору. Кредит надається в національній грошовій одиниці України – гривні, шляхом безготівкового перерахування коштів на картковий рахунок позичальника не пізніше кінця робочого дня кредитодавця наступного за днем підписання договору. За договором позичальник сплачує кредитодавцю суму кредиту та проценти за користування кредитом, неустойку (пеню, штраф), яка може нараховуватися у випадку порушення позичальником умов цього договору, а також комісії банків емітентів платіжних карт, які використовує позичальник. 
Відповідно до умов кредитного договору, у якості підтвердження підписання договору (вчинення електронного правочину), надання кредиту позичальнику надсилаються кошти та електронне повідомлення, в якому зазначається інформація про кредитодавця, основна сума кредиту, процентні ставки та міститься активне посилання на Правила, якими регламентуються порядок надання паперових копій електронних документів (за необхідності) та інші аспекти виконання вимог ч. 11 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Правила надання кредиту ТОВ «Алекскредит» розміщені на сайті кредитодавця URL: https://alexcredit.ua за посиланням URL: https://alexcredit.ua /umovi.
Таким чином, відповідач уклав кредитний договір № 3845581 від 13.08.2020 з ТОВ «Алекскредит» та отримав кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 9 000 грн.
Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого, 29.10.2025 між ТОВ «Алекскредит» та ТОВ «Секвоя Капітал» укладений договір факторингу № АК-29/10/2025.
Між ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «ФК «Солвентіс» 31.10.2025 укладений договір факторингу № ДФ-31102025. Згідно Договору факторингу-1 від 29.10.2025 та Договору факторингу-2 від 31.10.2025 відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 3845581 від 13.08.2020.
Таким чином, сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «ФК «Солвентіс») становить 61 727 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 9 000 грн; заборгованість за відсотками становить 52 727 грн.
Посилаючись на викладене та те, що відповідач має непогашену заборгованість за вищевказаним договором в загальному розмірі 61 727 грн, позивач просив стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача вважає позовні вимоги незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 
Вказує, що із позовної заяви відповідачу стало відомо, що позивач вимагає стягнути суму заборгованості за кредитним договором № 3845581 від 13.08.2020 в розмірі 61 727,00 грн. Відповідач не згідний з твердженням позивача, що при укладенні договору про надання кредиту № 3845581 від 13.08.2020 в електронній формі, ним були виконані всі зобов`язанням в повному обсязі. На думку позивача, надані ним досліджувані докази доводять факт укладення кредитного правочину між сторонами та фактичного перерахування коштів відповідачу, однак, з таким висновком неможливо погодитись. На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів, поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Отже, якщо до суду подано копію електронного доказу, це саме по собі не означає неприйнятність такого доказу як такого. Лише якщо в учасника справи або в суду виникне сумнів щодо цього доказу, то суд може витребувати в учасника справи, який надав таку копію, оригінал електронного документа. Можливість перевірки судом достовірності, цілісності і незмінюваності електронного документа, залежить перш за все від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. Якщо електронний документ підписаний за допомогою КЕП чи УЕП, суд може перевірити достовірність, цілісність і незмінність даних, які в ньому містяться, за допомогою спеціальних програмних засобів або з використанням спеціальних онлайнсервісів.
Зазначає, що якщо до суду не було надано примірників електронного кредитного договору з підписом за допомогою КЕП чи УЕП (електронний документ підписано за допомогою будь-якого іншого електронного підпису), то суд має здійснити окремі процесуальні дії, спрямовані на перевірку цілісності та незмінюваності даних, які в ньому містяться та з`ясувати: (а) чи направлявся примірник електронного кредитного договору відповідачу на визначену ним електронну адресу або на його акаунт у цій же інформаційнокомунікаційній системі; (б) якщо так, то в якому вигляді він відправлявся (прикріплений файл, посилання на веб-сторінку тощо); (в) чи існує технічна можливість внести зміни до примірника електронного договору після його укладення і направлення відповідачу в односторонньому порядку без його згоди. Відповідно, якщо в ході здійснення цих дій буде встановлено, до прикладу, що відповідачу було надіслано лише посилання на веб-сторінку, де міститься договір, а сам текст договору на цій сторінці викладено у простому ПДФ-форматі, то підтвердження цілісності і незмінюваності тексту цього договору фактично немає, оскільки цей формат дозволяє власнику вебсторінки (сайту) вносити зміни в односторонньому порядку. Якщо ж договір був направлений відповідачу у вигляді прикріпленого ПДФ-файлу, з електронної адреси позивача, яка чітко дає зрозуміти, що це саме його адреса, і сам текст листа та додатки до нього технічно неможливо змінити, то це є належним підтвердженням цілісності і незмінюваності електронного документа.
Однак, за відсутності демонстрації позивачем місця збереження кредитором електронних даних та інформації про вчиненні в системі дії неможливо встановити будь-який зв`язок між вказаними позивачем обставинами та діями. Зокрема, позивачем не доведено жодними належними та достовірними доказами того, що під час створення між кредитором та відповідачем вищезазначеного документу, він був захищений від редагування/зміни будьякими особами. Додані ж до позову документи подані лише у вигляді сканованої копії та не містять електронних підписів кредитодавця та позичальника або будьяких даних, які б свідчили про волевиявлення прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) щодо укладення кредитного договору відповідачем. В даному випаду це лише текст, який складений позивачем одноособово, а тому, в розрізі зазначених вище процесуальних норм стосовно достовірності доказів, дані документи мають бути визнані судом неналежними доказами укладання кредитного договору.
Вказує, що позивачем не надано жодного доказу направлення одноразового ідентифікатору відповідачеві (наприклад, довідки від мобільного оператора та/або направлення одноразового ідентифікатора на електронну пошту Відповідача та/або у будь-який інший належний спосіб), не надано доказів використання відповідачем вказаного одноразового ідентифікатора. Без належних доказів відправлення відповідачу відповідного одноразового ідентифікатору за допомогою СМС-повідомлення та/або відправлення на електронну пошту, твердження позивача, що про підписання кредитного договору одноразовим ідентифікатором не несуть в собі безсумнівну правдивість таких даних та не слугують тією інформацією, яка може встановлювати об`єктивну істинність обставин вчинення товариством та/або його системою дій з надіслання відповідачу ідентифікатора для реєстрації/входу в систему та для акцептування пропозиції укласти договір. Відтак, неможливо перевірити факт підписання оспорюваного кредитного правочину, адже тільки докази накладення кваліфікованого електронного підпису первісного кредитора (кредитодавця) можуть слугувати доказом таких фактів, однак позивачем вони до суду не надані.
Зазначає, що оскільки позивач не надав суду електронний файл договору з накладеним кваліфікованим електронним підписом або інші технічні дані, що дозволяють перевірити його дійсність, відсутні належні та допустимі докази того, що спірний договір був підписаний саме уповноваженою особою кредитодавця. За таких обставин, поданий документ не може вважатися оригіналом електронного документа. Відтак, вважає недоведеним факт підписання та укладення сторонами договору кредиту на тих умовах сплати відсотків, які вказані у наданому до суду примірнику кредитного договору. Позивач не надав до суду жодних доказів, які підтверджують факт кожного поєднання одноразового ідентифікатора, яким відповідач нібито підписав спірний договір кредиту. Зокрема, позивач не надав належних доказів того, що відповідач певним чином ідентифікувався в інформаційно-комунікаційній системі позивача і залишив там свої контактні дані, а потім отримав вказаний у документах одноразовий ідентифікатор за цими контактними даними. Водночас, одноразовий ідентифікатор не забезпечує цілісність та незмінюваність електронного тексту кредитного договору. Одноразовий ідентифікатор не забезпечує криптографічного захисту тексту документа та не гарантує неможливість внесення змін до його змісту.
Також відповідач не погоджується з Правилами (умовами) кредитування, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком (фінансовою установою), тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк (фінансова установа) має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Позивач у договорі посилається на правила надання кредиту ТОВ «Алекскредит», однак не долучає їх до матеріалів справи, та, відповідно, можна стверджувати, що вони не містять підпису позичальника, а тому самі по собі такі правила не можуть оцінюватись судом як договір приєднання та породжувати передбаченими цими правилами права і обов`язки для відповідача. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці правила, додані до позовної заяви, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір про надання кредиту № 3845581 від 13.08.2020.
Оскільки позичальником не було особисто підписано надані правила надання споживчих кредитів, можна встановити, що відсутнє погодження позичальника з вказаними документами, вони не є частиною укладеного між сторонами правочину, а тому не повинні бути враховані судом при розгляді справи. Правила, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком (фінансовою установою) додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. Тому вважає, що правила не є належним доказом по справі та не можуть бути прийняті до уваги судом під час розгляду справи по суті.
Щодо паспорту договору про надання кредиту № 3845581 від 13.08.2020, представник відповідача вказує, що не є належним доказом укладення кредитного договору наданий позивачем паспорт споживчого кредиту до кредитного договору. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»). Тобто інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту), є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою). З огляду на ці норми закону паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. 
У наданому паспорті споживчого кредиту зазначено, що інформація щодо обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, викладених вище, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконують свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Так само, у вказаному паспорті споживчого кредиту вказано що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.
Вказує, що інформація, викладена у зазначеному паспорті споживчого кредиту по вказаним кредитним договорам, зберігає чинність та є актуальною протягом досить обмеженого проміжку часу. Отже, зазначений паспорт споживчого містить узагальнену інформацію про умови кредитування та є лише інформаційною довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк (фінансова установа) зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. А тому паспорт споживчого кредиту не є невід`ємною складовою частини кредитного договору.
Звертає увагу суду, що істотними умовами кредитного договору — є умови, без погодження яких договір не вважається укладеним. Тобто саме вони визначають зміст зобов`язання, обсяг прав і обов`язків сторін та економічну сутність правовідносин між кредитором і позичальником. Необхідно взяти до уваги, що вказані правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Алекскредит» не підписані позичальником (відповідачем), в тому числі і у виді електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими правилами, зокрема, в частині визначення відсоткової ставки, порядку її нарахування, ознайомився відповідач та погодився з ними, підписуючи кредитний договір № 3845581 від 13.08.2020.
Таким чином, представник відповідача вказує, що слід відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача відсотків та комісій, оскільки позивач не довів факт підписання та укладення сторонами договору кредиту на тих умовах сплати відсотків та комісій, які вказані у наданих до суду примірниках договору кредиту. Водночас відповідач заперечує належне погодження істотних умов кредитування в частині розміру та порядку нарахування процентів, оскільки позивачем не доведено належного підписання електронного договору та незмінності його змісту.
Щодо строку кредитування за договором про надання кредиту №3845581 від 13.08.2020 зазначає, що після спливу строку надання кредиту припиняється право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за договором та інші платежі за цим договором. Звертаючись до суду, підставою позову Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Солвентіс» визначило саме несплату процентів за користування кредитом (згідно частини першої статті 1054 ЦК України), вимог про стягнення процентів на підставі частини другої статті 625 ЦК України, позивач не заявляв.
Крім того вказує, що в кредитному договорі вказано: «п. 3.1. сторони погодили, що строк дії договору (п. 2.41. Правил) встановлюється з дати укладення договору (п. 2.9. Правил) 13.08.2020 року до кінцевої дати виконання договору 10.03.2021 року (включно)» Повторно зазначає, що матеріали справи не містять підтверджень, що Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Алекскредит» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, начебто підписуючи кредитний договір. Разом з тим, розпорядником інформації на таких веб-сайтах є безпосередньо первинні кредитори, які мають права адміністратора сайту та можливість у будь-який час, в односторонньому порядку, вносити зміни в такі умови надання кредитів населенню. Саме тому такі твердження не підтверджують, що позичальник ознайомився в момент укладення кредитного договору саме з тими, а не іншими умовами. Вказане узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Водночас, долучений паспорту кредиту не може свідчити про погодження сторонами строку договору. Так, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
З огляду на викладене, наданий позивачем паспорт кредиту не є договором споживчого кредиту, а лише передує укладенню самого договору, та містить узагальнену інформацію про умови кредитування, орієнтовану загальну вартість кредиту та максимальний строк, на який надається кредит. Звертає увагу суду, що у кредитному договорі не зазначено одиниці виміру часу (дні/місяці/роки) строку кредитування. З огляду на наведене, у кредитному договорі не містяться всі істотні умови договору, у тому числі умови про строк повернення кредиту згідно із ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Оскільки кредитний договір не містить чітко визначеного строку, на який надаються кредитні кошти, його умови не відповідають вимогам цивільного законодавства та Закону України «Про споживче кредитування» щодо істотних умов договору. За відсутності погодженого сторонами строку користування кредитом, неможливо належним чином визначити період нарахування процентів, у зв`язку з чим вимоги позивача про їх стягнення є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Також зазначає, що позивачем до позовної заяви не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по договору про надання кредиту № 3845581 від 13.08.2020. У зв`язку із відсутністю в матеріалах справи вказаних документів, відсутня можливість перевірити як факт наявності заборгованості у відповідача, так і встановити її розмір. В матеріалах позовної заяви вказано, що на підтвердження надання грошових коштів у кредит, відповідно до умов договору про надання кредиту № 3845581 від 13.08.2020, позивач надав довідку ТОВ «ФК «Елаєнс» (ЄДРПОУ: 38905834), згідно якої останній повідомляє, що 13.08.2020 на підставі договору №41346335_18/10/17 про надання послуг з переказу грошових коштів були перераховані грошові кошти у розмірі 9 000,00 грн. (Номер операції: 13394232653758802918779654794063; платіжний метод: карта MASTERCARD; Номер карти: НОМЕР_1 ; Банк картки отримувача: MONOBANK; призначення переказу: transfer_funds. Вказаний документ не є належним доказом для підтвердження факту надання позивачем і, відповідно, отримання відповідачем грошових коштів на виконання умов договору про надання кредиту № 3845581 від 13.08.2020. 
Позивачем також не надано до позовної заяви доказів існування будь-яких правовідносин між ним та ТОВ «ФК «Елаєнс», яке здійснило переказ коштів від імені позивача, а саме на підставі договору №41346335_18/10/17 про надання послуг з переказу грошових коштів. В матеріалах справи відсутній вищевказаний договір, який би дійсно підтверджував наявність будь-яких правовідносини між позивачем та ТОВ «ФК «Елаєнс», їх права та обов`язки за цим договором. З наданого суду документа слідує, що грошові кошти були перераховані через невстановленого посередника. Також, у наданому позивачем кредитному договорі відсутні будь-які відомості про те, що кредитні кошти будуть перераховуватися іншою особою, яка не виступає стороною за кредитним договором. Однак, звертає увагу суду, що дані листи не містять в собі інформації та доказів приналежності платіжної карти « НОМЕР_1 » саме відповідачу, а не іншій особі. Крім того, довідка Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Елаєнс», згідно якої: номер операції: 13394232653758802918779654794063; дата проведення платежу: 13.08.2020; призначення платежу: transfer_funds; сума платежу: 9 000,00 грн; платіжний метод: картка Mastercard; номер картки: НОМЕР_1 ; банк картки отримувача MONOBANK, не є належними доказами, які підтверджують здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів, а отже, не встановлює належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором про надання кредиту №3845581 від 13.08.2020.
Так, з вищевказаних позивачем документів неможливо встановити ні власника рахунку/картки, ні даних про здійснені операції за спірним договором. Такі листи не є розрахунковими документами та не підтверджують переказу коштів, операцій по банківському рахунку, оскільки такий документ не містять відмітки про час його прийняття та виконання банком, не містять повного номера картки, з чого можна було б встановити факт перерахування коштів на картковий рахунок саме відповідача. Також, позивачем не надано платіжну інструкцію, на підставі якої мав відбуватись переказ коштів надавачем платіжних послуг, в результаті чого неможливо перевірити належне виконання платіжної операції, оскільки неможливо визначити відповідність унікального ідентифікатора, що має бути зазначений у платіжній інструкції, з ідентифікатором, що вказаний у довідці про переказ коштів. Належних доказів, які б підтверджували надання відповідачу кредитних коштів саме на виконання договору про надання кредиту № 3845581 від 13.08.2020 позивачем не надано. Відтак, вказане у сукупності унеможливлює встановлення судом факту перерахування коштів саме кредитодавцем на підставі відповідного договору, а не іншими особами за іншими правовідносинами.
Отже, доказуванню в межах цієї цивільної справи підлягає саме факт передання коштів кредитодавцем, саме відповідачу, саме у зв`язку з виконанням укладеного кредитного договору, а не отримання якихось коштів відповідачем на свій картковий рахунок. Таким чином, в матеріалах справи відсутні документи первинного бухгалтерського обліку, в розумінні чинного законодавства, які би підтверджували факт переказу коштів на рахунок відповідача. Жодних належних доказів, які підтверджують видачу кредитних коштів позичальнику (первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність») за кредитним договором від кредитора до позовної заяви долучено не було. На підтвердження заборгованості за кредитним договором мають бути подані первинні документи, які відповідають вимогам вказаних норм Закону і Положенням про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України №75 від 04.07.2018 року (надалі – Положення).
Доказами, які можуть підтвердити факт надання кредитором і отримання відповідачем кредитних коштів і, як наслідок, наявність або відсутність заборгованості, її розмір, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації.
На підтвердження боргу позивач надав детальний (щоденний) розрахунок заборгованості за договором про надання кредиту №3845581 від 13.08.2020. В свою чергу, розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Наданий позивачем документ розрахунку кредитної заборгованості не підтверджений належними, в розумінні чинного законодавства, доказами, оскільки наявність або відсутність указаної позивачем суми заборгованості має бути підтверджена виключно матеріалами первинної бухгалтерської документації. Розрахунок є виключно внутрішнім документом фінансової установи, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Зокрема, розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування заборгованості та її розміру. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є аналітичним документом позивача, складеним в односторонньому порядку, тому не є безспірним доказом обставини видачі кредиту та наявності боргу. Зазначений розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, в даному випадку позивача.
Вказує, що доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості відповідача не може бути підтвердженням існування його заборгованості перед позивачем, оскільки цей розрахунок не є первинним документом, він не відповідає вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ №75 від 04.07.2018. 
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18. Згідно із ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.
Отже, жодних доказів на підтвердження отримання відповідачем грошових коштів за договором про надання кредиту № 3845581 від 13.08.2020, позивач, всупереч вимог ст. 81, 83, 177 ЦПК України, не надав. Доводи позивача щодо розміру нарахованих сум заборгованості не підтверджені жодними належними доказами, хоча навіть операції в електронному виді можуть та мають бути підтверджені певними доказами, а правових підстав приймати бездоказово позицію позивача як апріорі істинну тільки тому, що позивачем є кредитна установа, законом не встановлено. Зауважує, що ні виписки з особового рахунку клієнта, ні відповідної платіжної інструкції, тобто первинних документів про здійснення між сторонами фінансових операцій позивачем до позовної заяви надано не було, а тому відсутні докази, що підтверджують факт отримання відповідачем кредитних коштів, період нарахування процентів, період прострочення платежів. 
Вказує, що за наданими матеріалами справи відсутня можливість перевірити видачу відповідачу кредитних коштів, користування відповідачем кредитними коштами та внесення відповідачем грошових коштів на погашення кредитної заборгованості (в разі наявності). За таких обставин, вважає, що немає можливості перевірити наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача за договором про надання кредиту № 3845581 від 13.08.2020, а відсутність в матеріалах справи первинних банківський документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт перерахування чи отримання позичальником коштів у кредит, але і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстав та порядку нарахування відсотків за користування кредитом. За умови відсутності відповідних доказів неможливо зробити висновок про належність, достовірність та достатність розрахунку, який є одностороннім документом позивача та не був погоджений з відповідачем.
Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданих відповідачеві кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів не є можливим. Отже, на обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем надані копія кредитного договору, складений ним розрахунок заборгованості за цим договором, які, за умови відсутності інших доказів у справі, а саме, первинних документів, оформлених відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» (виписки з особового рахунку клієнта та ін.), не можуть бути оцінені судом як належні і достатні докази в підтвердження факту наявності заборгованості у відповідача та її розміру.
Також представник відповідача вказує щодо несправедливого розміру відсотків, так як із наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що крім заборгованості за основою сумою боргу, відповідачу була нарахована заборгованість по відсоткам за договором про надання кредиту № 3845581 від 13.08.2020 в розмірі 52 727,00 грн. Нарахування відсотків в розмірі більше 50% тіла кредиту відповідач вважає незаконним та таким, що порушує вимоги чинного законодавства. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідача, крім заборгованості за тілом кредиту, заборгованість за відсотками за користування кредитом у загальному розмірі 52 727,00 грн.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Нарахована позивачем сума по відсоткам кредитним договором в розмірі – 52 727,00 грн не відповідає вимогам чинного законодавства. Таким чином, сума заборгованості за відсотками в рази перевищує суму заборгованості за кредитом. Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення сума прострочених платежів процентах у розмірі 52 727,00 грн не є співрозмірною сумі заявленої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 000,00 грн за договором про надання кредиту №3845581 від 13.08.2020, оскільки суперечить ч.3 ст. 509, ч. 1, 2 ст. 627 ЦПК України, принципам розумності та добросовісності, а відтак є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Натомість, оскільки у справі відсутні докази погодження умов кредитування, зокрема, в частині нарахування відсотків, відповідач заперечує проти задоволення позовної вимоги щодо стягнення заборгованості по відсотках та нарахування відсотків загалом.
Однак представник відповідача зауважує про часткові оплати у загальному розмірі 3 647,20 грн, здійснені відповідачем та які, згідно наданого позивачем непідтвердженого розрахунку заборгованості були розподілені кредитором в рахунок погашення відсотків за користування кредитом.
Окрім того, розрахунок заборгованості до кредитного договору не містить списання будь-якої заборгованості чи інших істотних змін на користь позичальника. Натомість, простежується продовження строку кредитування, що вказує на незаінтересованість кредитора у вчиненні активних дій щодо повернення боргу та забезпеченні якнайшвидшого виконання боржником зобов`язань, а також, навпаки, сприяє зростанню грошового зобов`язання. Тобто ТОВ «Алекскредит» продовжувало строк кредитування на вигідних умовах виключно для себе, хоча, при цьому мало можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Отже, такі дії не відповідали принципам розумності, справедливості та добросовісності, а їхнім наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
З наданого розрахунку вбачається, що будь-які сплати, які можуть надходити за кредитним договором, кредитор розподіляє на сплату заборгованості за відсотками, розмір та порядок стягнення яких належними доказами між сторонами не погоджений. Відтак, вважає, що часткову сплату, здійснену відповідачем необхідно вирахувати із заборгованості за кредитним договором №3845581 від 13.08.2020. 
За умови відсутності інших доказів у справі, а саме, первинних документів, оформлених відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» (виписки з особового рахунку клієнта та ін.) позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданих відповідачеві кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів не є можливим. Додатково, оскільки у справі відсутні докази погодження умов кредитування, зокрема, в частині нарахування відсотків, відповідач заперечує проти задоволення позовної вимоги щодо стягнення заборгованості по відсотках та нарахування відсотків загалом, оскільки розмір та порядок їх стягнення належними доказами між сторонами не погоджений.
Таким чином, підсумовуючи викладене, представник відповідача вказує, що матеріали справи не містять доказів узгодження умов кредитування. Надані позивачем докази не доводять факт укладення кредитного правочину між сторонами та фактичного перерахування коштів відповідачу. На підтвердження обставин укладення з відповідачем кредитного правочину позивач додав до позову договір про надання кредиту № 3845581 від 13.08.2020, як зображення змісту договору у форматі pdf, однак, за відсутності демонстрації позивачем місця збереження кредитором електронних даних та інформації про вчиненні в системі дії неможливо встановити будь-який зв`язок між вказаними позивачем обставинами та діями. 
Зокрема, позивачем не доведено жодними належними та достовірними доказами того, що під час створення між кредитором та відповідачем вищезазначеного документу, він був захищений від редагування/зміни будьякими особами. Додані до позову документи на підтвердження факту укладення договору між сторонами подані лише у вигляді сканованої копії та не містять електронних підписів кредитодавця та позичальника або будь-яких даних, які б свідчили про волевиявлення прийняття (акцепту) пропозиції (оферти) щодо укладення кредитного договору відповідачем. В даному випаду це лише текст, який складений позивачем одноособово, а тому, в розрізі зазначених вище процесуальних норм стосовно достовірності доказів, дані документи мають бути визнані судом неналежними доказами укладання кредитного договору. Перевірити факт підписання оспорюваного кредитного правочину не є можливим, адже тільки докази накладення кваліфікованого електронного підпису первісного кредитора (кредитодавця) можуть слугувати доказом таких фактів, однак позивачем вони до суду не надані.
Оскільки позивач не надав суду електронний файл договору з накладеним кваліфікованим електронним підписом або інші технічні дані, що дозволяють перевірити його дійсність, відсутні належні та допустимі докази того, що спірний договір був підписаний саме уповноваженою особою кредитодавця. За таких обставин, поданий документ не може вважатися оригіналом електронного документа. Не є належним доказом укладення договору про надання кредиту № 3845581 від 13.08.2020 надані позивачем паспорти споживчого кредиту, адже паспорт споживчого кредиту не є невід`ємною складовою частини кредитного договору. Зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та є лише інформаційною довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк (фінансова установа) зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Позивачем не надано жодного доказу направлення одноразового ідентифікатора PS3845581 відповідачеві (наприклад, довідки від мобільного оператора та/або направлення одноразового ідентифікатора на електронну пошту відповідача та/або у будь-який інший належний спосіб), не надано доказів використання відповідачем вказаного одноразового ідентифікатора. Позивачем не було доведено належними доказами факти, які б підтверджували проведення процедури верифікації клієнта. В матеріалах справи відсутні дані, які б свідчили, що Відповідач виконав дії, передбачені Законом України «Про електронну комерцію» для підписання електронного договору - а саме: не доведено, що Відповідач отримав одноразовий ідентифікатор; не доведено, що цей ідентифікатор був використаний для підписання договору; не надано технічних журналів, протоколів підтвердження акцепту чи доказів авторизації у системі. Відтак, Позивач не довів факт підписання та укладення сторонами договору кредиту на тих умовах сплати відсотків, які вказані у наданих до суду документах.
Відсутність доказів, які б підтверджували достовірність, цілісність і незмінюваність відповідного договору, з огляду на позицію Верховного Суду, сформовану у справі №758/14925/23 від 04.02.2026, виключають підстави вважати погодженим позичальником істотних умов кредитування, таких як розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, а отже, їх стягнення в судовому порядку. Правила, на які посилається позивач у договорі про надання кредиту № 3845581 від 13.08.2020 не є належним доказом по справі та не можуть бути прийняті до уваги судом під час розгляду справи по суті.
Після спливу строку надання кредиту припиняється право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за договором та інші платежі за цим договором. Звертає увагу суду, що у кредитному договорі не зазначено одиниці виміру часу (дні/місяці/роки) строку кредитування. З огляду на наведене, у кредитному договорі не містяться всі істотні умови договору, у тому числі умови про строк повернення кредиту згідно із ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Оскільки кредитний договір не містить чітко визначеного строку, на який надаються кредитні кошти, його умови не відповідають вимогам цивільного законодавства та Закону України «Про споживче кредитування» щодо істотних умов договору. За відсутності погодженого сторонами строку користування кредитом, неможливо належним чином визначити період нарахування процентів, у зв`язку з чим вимоги позивача про їх стягнення є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Водночас, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачу згідно вказаного спірного договору.
Довідка про передачу коштів, долучена позивачем не встановлює належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором про надання кредиту № 3845581 від 13.08.2020 через відсутність даних про отримувача, а також призначення платежу. Наданий позивачем документ розрахунку кредитної заборгованості не підтверджений належними, в розумінні чинного законодавства, доказами, оскільки наявність або відсутність указаної позивачем суми заборгованості має бути підтверджена виключно матеріалами первинної бухгалтерської документації. Відповідно до наданого розрахунку взагалі неможливо встановити дійсний розмір заборгованості відповідача, періоди та відсоткову ставку, за які така заборгованість була нарахована. Жодних належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором, позивач, всупереч вимог ст. 81, 83, 177 ЦПК України, не надав. Оскільки позивачем не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по кредитному договору, не було доведено факту видачі відповідачу кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі по кредитному договору, а також відповідно і користування кредитними коштами, то слід дійти висновку про відсутність правових підстав для стягнення як тіла кредиту, так і відсотків та інших платежів по ньому. Однак, попри все, доказуванню в межах цієї цивільної справи підлягає саме факт передання коштів кредитодавцем, саме відповідачу, саме у зв`язку з виконанням укладеного кредитного договору, а не отримання якихось коштів відповідачем на свій картковий рахунок. Таким чином, в матеріалах справи відсутні документи первинного бухгалтерського обліку, в розумінні чинного законодавства, які би підтверджували факт переказу коштів на рахунок відповідача. Нарахована позивачем сума по відсоткам за кредитним договором в розмірі – 52 727,00 грн є більше 50% тіла кредиту та не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів.
Також зазначає, що доказів, які б підтверджували переказ коштів відповідачу товариство не надало. Відтак, відсутня можливість переконатися, що кредитодавцем перераховано суму кредиту, вказану у договорі, на рахунок, вказаний позичальником у договорі, або на рахунок, що належить позичальнику. Враховуючи вищезазначене, позивач не здійснив всіх необхідних дій для отримання та надання відповідної належної та достовірної інформації для обґрунтування своїх позовних вимог.
Враховуючи вищезазначене, позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, що підтверджують заявлені ним позовні вимоги, і у суду немає правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості, а тому в задоволенні позовної заяви про стягнення заборгованості з відповідача просить відмовити в повному обсязі.
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він вказує, що між відповідачем та ТОВ «Алекскредит» було укладено договір про надання кредиту № 3845581 від 13.08.2020. Щодо доводів представника відповідача про ненадання позивачем доказів укладення договору про надання кредиту № 3845581 від 13.08.2020 зазначає, що згідно з п. 7.2 договору, уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що ознайомлений з його умовами та Правилами, повністю їх розуміє, погоджується з ними та зобов`язується неухильно дотримуватися своїх обов`язків і належним чином їх виконувати. Відповідно до п. 7.3 договору, сторони підтверджують, що цей електронний договір (укладений у вигляді електронного документа), усі додатки до нього та додаткові угоди мають таку саму юридичну силу, як і документи на паперових носіях, підписані власноруч, тобто вважаються вчиненими у письмовій формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Крім того, згідно з п. 7.9 договору, сторони погодили, що договір укладається виключно у письмовій формі у вигляді електронного документа на сайті кредитодавця https://alexcredit.ua згідно зі ст. 207, 639 Цивільного кодексу України та із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Підписання позичальником цього договору відбувається шляхом акцептування ним Оферти (пропозиції укласти електронний Договір), яка відповідно до п. 2.30. Правил містить усі істотні умови Договору, зразок факсимільного відтворення аналога підпису уповноваженої особи та відбитку печатки Кредитодавця, а також погодження (заяву, згоду) позичальника щодо включення до цього договору інформації щодо кредитного посередника, прізвища, ім`я, по батькові позичальника, типу кредиту, мети отримання кредиту, порядку та умови надання кредиту, основної суми кредиту, кінцевої дати виконання договору. Акцептування оферти здійснюється шляхом використання Електронного підпису одноразовим ідентифікатором (п. 2.13. Правил). 
Як вбачається з матеріалів справи та п. 8 договору, у його змісті зазначено персональні дані відповідача, зокрема РНОКПП, номер мобільного телефону та адресу електронної пошти, а підписання договору здійснено шляхом використання одноразового ідентифікатора PS3845581, який було направлено на номер мобільного телефону, зареєстрований в особистому кабінеті позичальника, що підтверджує авторизацію відповідача та укладення між сторонами електронного договору відповідно до вимог ст. 207, 639 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Разом з тим, відповідно до п. 7.10 договору, підписання кредитодавцем договору здійснюється шляхом використання факсимільного відтворення аналога підпису уповноваженої особи та відбитку печатки, нанесених за допомогою засобів механічного або іншого копіювання.
Насамкінець, згідно з п. 7.12 договору, підтвердженням підписання договору (вчинення електронного правочину) є, зокрема, надсилання позичальнику коштів та електронного повідомлення із зазначенням інформації про кредитодавця, основної суми кредиту, процентних ставок та активного посилання на Правила, що регулюють порядок надання паперових копій електронних документів та інші аспекти виконання вимог ч. 11 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», при цьому екземпляр договору може бути наданий позичальнику у паперовій формі в порядку, визначеному Розділом 13 Правил.
Таким чином, договір про надання кредиту № 3845581 від 13.08.2020 разом із відповідними додатками укладено відповідачем із первісним кредитором шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що підтверджує вчинення правочину в електронній формі, при цьому таке підписання стало можливим виключно після авторизації відповідача в особистому кабінеті на сайті кредитора з використанням логіна та пароля, а також внесення персональних даних і номера телефону, без чого укладення договору та додатків до нього було б неможливим.
Також представник позивача звертає увагу суду, що з метою підтвердження факту укладення правочину в електронній формі позивачем через електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» додано до позовної заяви візуальну форму оригіналу електронного доказу - договору про надання кредиту № 3845581 від 13.08.2020 разом із відповідними додатками, укладеними між відповідачем та первісним кредитором, у преамбулі яких зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані, прізвище, ім`я та по батькові відповідача, його електронну поштову адресу (e-mail), номер телефону та одноразовий ідентифікатор.
Таким чином, позивач надав до суду всі наявні у нього докази у спосіб та формі, що відповідають вимогам чинного законодавства України, зокрема електронний доказ - договір про надання кредиту № 3845581 від 13.08.2020 разом із відповідними додатками, укладеними між відповідачем та первісним кредитором.
Також звертає увагу суду, що договір про надання кредиту № 3845581 від 13.08.2020 разом із відповідними додатками, укладеними між відповідачем та первісним кредитором, не визнаний недійсним та/або неукладеним у порядку, встановленому законом. Відтак, презумпція правомірності правочину, передбачена статтею 204 ЦК України, не спростована представником відповідача. 
Щодо доводів представника відповідача про ненадання позивачем доказів надання кредитних коштів за договором про надання кредиту № 3845581 від 13.08.2020 зазначає, що відповідно до 1.3. договору сума кредиту складає 9 000,00 гривень. Пунктом 1.4. договору визначено, що кредит надається позичальнику в сумі, що зазначена в п. 1.3. цього договору, в безготівковій формі, шляхом перерахування суми кредиту на картковий рахунок (п. 2.19. Правил) позичальника.
Вказує, що ТОВ «Алекскредит» виконало всі необхідні вимоги для укладення договору про надання кредиту № 3845581 від 13.08.2020, у зв`язку з чим 13.08.2020 було перераховано грошові кошти на банківський рахунок відповідача (клієнта) у розмірі 9 000,00 грн 00 коп., що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» від 02.11.2024, копія якої була додана до позовної заяви та міститься в матеріалах справи. 
Також зазначає, що ТОВ «ФК «Елаєнс» є платіжною установою (платіжним сервісом), яка виступає посередником під час здійснення переказу грошових коштів від первісного кредитора до відповідача. Зокрема, перерахування кредитних коштів здійснюється первісним кредитором через зазначену платіжну платформу шляхом ініціювання переказу грошових коштів на банківський рахунок (платіжну картку) відповідача.
З урахуванням викладеного вище, наявна в матеріалах справи копія довідки ТОВ «ФК «Елаєнс» від 02.11.2024 є належним та допустимим доказом, що підтверджує перерахування первісним кредитором кредитних коштів відповідачу на умовах, визначених договором про надання кредиту № 3845581 від 13.08.2020.
Поряд із цим звертає увагу суду, що представник відповідача, заперечуючи проти факту отримання кредитних коштів, не позбавлений можливості надати належні та переконливі докази у встановленому законом порядку того, що картковий рахунок НОМЕР_1 не належить відповідачу або, якщо належить, що на цей рахунок не надходили кредитні кошти в сумі 9 300 грн, однак, незважаючи на прямий процесуальний обов`язок, передбачений ч. 1 ст. 81 ЦПК України, представник відповідача цього не зробив, чим фактично уникає доведення власних заперечень та ставить під сумнів принцип «хто стверджує, той і доводить».
Щодо доводів представника відповідача про недоведеність позивачем розміру заборгованості за договором про надання кредиту № 3845581 від 13.08.2020 вказує, що згідно п. 3.1. договору сторони погодили, що строк дії договору (п. 2.41. Правил) встановлюється з дати укладення договору (п. 2.9. Правил) 13.08.2020 року до кінцевої дати виконання договору 10.03.2021 (включно). Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, у тому числі сплати заборгованості, яке мало місце під час дії договору. Якщо позичальник виконає зобов`язання/ сплатить заборгованість за договором до кінцевої дати виконання договору, договір припиняє дію у дату повернення/погашення кредиту (п. 2.8. Правил). Як вбачається з детального (щоденного) розрахунку заборгованості за договором про надання кредиту № 3845581 від 13.08.2020, станом на 29.10.2025 загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 61 727,00 грн, з яких 9 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 52 727,00 грн - заборгованість за процентами. Поряд із цим, як вбачається з розрахунку заборгованості за договором про надання кредиту № 3845581 від 13.08.2020, відповідачем 11.09.2020 здійснено платіж у розмірі 3 184,00 грн та 14.10.2020 - у розмірі 463,00 грн на погашення заборгованості, які зараховано в рахунок сплати процентів за користування кредитом, що є конклюдентними діями та свідчить про визнання ним факту укладення кредитного договору і правомірності вимог позивача.
Таким чином, нарахування заборгованості за відсотками, здійснене первісним кредитором, повністю відповідає умовам укладеного договору, здійснене в межах строку кредитування, є таким, що ґрунтується на законних та договірних підставах, а відтак підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.
Крім того, звертає увагу суду на те, що представником відповідача не спростовано розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами, не надано альтернативного розрахунку заборгованості, а подані заперечення зводяться виключно до формального та необґрунтованого заперечення позовних вимог без наведення конкретних обставин чи доказів на їх підтвердження. Також представником відповідача не надано жодних належних та допустимих доказів повернення кредитних коштів на умовах та в порядку, визначених кредитними договорами, ані первісним кредиторам, ані новому кредитору, що свідчить про невиконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань. Таким чином, розрахунок заборгованості, поданий позивачем, є належним, обґрунтованим та таким, що відповідає умовам договорів і фактичним обставинам справи, а позовні вимоги є законними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, тоді як позиція представника відповідача спрямована виключно на уникнення виконання відповідачем грошових зобов`язань без надання суду жодних належних доказів на підтвердження своїх заперечень.
У запереченні на відповідь на відзив представник відповідача вказує, що можливість перевірки судом достовірності, цілісності й незмінюваності електронного документа, залежить насамперед від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. Якщо електронний документ підписаний за допомогою КЕП чи УЕП, суд може перевірити достовірність, цілісність і незмінність даних, які в ньому містяться, за допомогою спеціальних програмних засобів або з використанням спеціальних онлайн-сервісів. 
Зазначає, що позивачем не доведено належним чином, що вказаний ним номер телефону « НОМЕР_2 » дійсно належить відповідачу, а не іншій особі. За умови відсутності належних доказів, відсутні підстави вважати, що вказаний номер телефону є таким, що дійсно належить відповідачу. В своїй позовній заяві позивач вказує, що нібито направив одноразовий ідентифікатор «PS3845581», необхідний для підписання кредитного договору, відповідачу на його номер телефону. Позивачем не надано жодного доказу направлення одноразового ідентифікатора «PS3845581» відповідачеві (наприклад, довідки від мобільного оператора та/або направлення одноразового ідентифікатора на електронну пошту Відповідача та/або у будьякий інший належний спосіб), не надано доказів використання Відповідачем вказаного одноразового ідентифікатора.
Відтак, неможливо перевірити факт підписання оспорюваного кредитного договору, адже тільки докази накладення кваліфікованого електронного підпису первісного кредитора (кредитодавця) та доведення використання Відповідачем одноразового ідентифікатора «PS3845581» можуть слугувати доказом таких фактів, однак позивачем вони до суду не надані. Відтак, сукупність наведених обставин свідчить про відсутність належних, допустимих та достовірних доказів укладення кредитного договору на тих умовах, які викладені в наданому суду примірнику договору, що виключає можливість покладення наданих позивачем документів в основу судового рішення.
Таким чином, слід відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості, оскільки позивач не довів факт підписання та укладення сторонами кредитного договору №3845581 від 13.08.2020 на тих умовах, які вказані у наданих до суду примірниках. 
Також вказує щодо непогодження Правил (Умов) кредитування, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що Правила надання кредиту ТОВ «Алекскредит», що зазначені позивачем у договорі № 3845581 від 13.08.2020, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи кредитні договори. Оскільки позичальником не було особисто підписано Правила надання кредиту ТОВ «Алекскредит», можна встановити, що відсутнє погодження позичальника з вказаними документами, вони не є частиною укладених між сторонами кредитних правочинів, а тому не повинні бути враховані судом при розгляді справи.
Такі Правила надання кредиту ТОВ «Алекскредит», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитних договорів й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком (фінансовою установою) додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником.
Відтак, жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позовній заяві, а саме, що відповідач погодив умови, які передбачені кредитними договорами матеріали справи не містять. 
Крім того вказує щодо несправедливого розміру відсотків в сумі 52 727,00 грн з огляду на суттєву неспівмірність тілу кредиту (9 000,00 грн), є несправедливим та, з урахуванням положень п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», значно перевищують розмір тіла кредиту та не відповідають балансу інтересів кредитора та боржника.
Таким чином, суд за певних обставин може зменшити і розмір відсотків, конкретно у даному випадку через несправедливий їх розмір у розумінні статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Заявлений Позивачем розмір відсотків суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг і підлягає зменшенню до розміру 50% від виданого Відповідачу кредиту, враховуючи те, що сторонами не було погоджено умови кредитування. Окрім того, зазначаємо, що за розрахунком Позивача було здійснено оплату на погашення заборгованості по відсотках у розмірі 3 647,20 грн. Враховуючи здійснену оплату, заборгованість по відсотках не повинна перевищувати 852,80 грн (4 500,00 (50% тіла кредиту) – 3 647,20 (часткові оплати на погашення заборгованості по відсотках) = 852,80 грн). 
Однак, приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог об`єктивно не підтверджені, за умови відсутності доказів у справі, а саме недоведення переходу права вимоги до позивача та первинних бухгалтерських документів, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області суду від 27.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін і без проведення судового засідання.
Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15.06.2026 справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10.07.2026 ТОВ «Солвентіс» поновлено строк для подання клопотання про витребування доказів та витребувано письмові докази, які становлять банківську таємницю.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. 
Представник відповідача в судовому засіданні визнала позовні вимоги частково в частині стягнення з відповідача тіла кредиту в сумі 9 000 грн. В іншій частині заперечувала щодо задоволення позовних вимог, з підстав викладених у заявах по суті справи.
Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши представника відповідача, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини, що виникли між сторонами.
Судом встановлено, що ТОВ «Алекскредит» та  ОСОБА_1 13.08.2020 уклали договір №3845581про надання кредиту, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатору (PS3845581), про що свідчить п. 8 договору, реквізити та підпис сторін.
Згідно п. 1.2. договору кредитодавець надає позичальнику кредит на інші споживчі цілі (вирішення власних фінансових питань) без додаткового забезпечення у тимчасове, строкове, платне користування, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом (п. 2.34. Правил) та інші платежі у відповідності до умов договору. Кредит надається в національній грошовій одиниці України – гривні. 
Відповідно до 1.3. договору сума кредиту складає 9 000,00 гривень. Кредит надається позичальнику в сумі, що зазначена в п. 1.3. цього договору, в безготівковій формі шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника (п. 1.4.). За цим договором позичальник сплачує кредитодавцю суму кредиту та проценти за користування кредитом, неустойку (пеню, штраф) (п. 2.26. Правил), яка може нараховуватися у випадку порушення позичальником умов цього договору, а також комісії банків-емітентів платіжних карт, які використовує позичальник (п. 1.5.).
Розрахунок зобов`язань (п. 2.18. Правил) позичальника із зазначенням строків виконання, умов кредитування, а також дати початку періоду, дати платежу (дати закінчення періоду), загальної суми платежу, основної суми кредиту (п. 2.28. Правил) та процентів за користування кредитом, розміру процентної ставки, орієнтовної реальної річної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту, орієнтовної загальної вартості кредиту зазначаються у Графіку платежів (п. 2.6. Правил), який є Додатком № 1 до цього договору. Графік платежів у договорі визначає окремі розрахунки зобов`язань за лояльними (покращеними) умовами кредитування (п. 2.25. Правил) та за загальними умовами кредитування (п. 2.15. Правил) (п. 1.6.). 
Згідно п. 1.7. договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у наступному порядку: у випадку використання кредиту (п. 2.20. Правил) менше ніж 5 (п`ять) календарних днів, включаючи дострокове виконання зобов`язань (п. 2.12. Правил), позичальник сплачує фіксовану суму процентів за користування кредитом, яка складає 6,10% від визначеної в п. 1.3. цього договору суми кредиту (п. 1.7.1.). У випадку використання позичальником лояльних (покращених) умов кредитування, а саме при повному поверненні суми кредиту (п. 1.3. договору) та сплати процентів за користування кредитом протягом 29 календарних днів з 13.08.2020 до 11.09.2020 (включно) (базовий період - п. 2.4. Правил) процентна ставка за один день користування кредитом складає 1,22% (Акційна ставка (п. 2.1. Правил) або Ставка за програмою лояльності (п. 2.34. Правил)). Орієнтовна загальна вартість кредиту при використанні лояльних (покращених) умов кредитування складає 12 184,20 грн, у тому числі основна сума кредиту 9 000,00 грн, проценти за користування кредитом 3 184,20 грн (п. 1.7.2.). При використанні позичальником загальних умов кредитування процентні ставки складають: в базовий період з 13.08.2020 року до 11.09.2020 (включно) - 1,70 % за один день користування кредитом (базова процентна ставка - п. 2.3. Правил); в спеціальний період (п. 2.40. Правил) з 12.09.2020 до 10.03.2021 (включно) — 3 % за один день користування кредитом (спеціальна процентна ставка - п. 2.34. Правил). Орієнтовна загальна вартість кредиту при використанні загальних умов кредитування складає 13 442,40 грн (п. 1.7.3.). Використання базової процентної ставки у базовому періоді, нарахування процентів у спеціальному періоді за спеціальною процентною ставкою є правом кредитодавця. Кредитодавець без погодження з позичальником може на свій розсуд зменшити нарахування встановлених договором процентів за користування кредитом (п. 1.7.4.).
Згідно п. 3.1. договору сторони погодили, що строк дії договору (п. 2.41. Правил) встановлюється з дати укладення договору (п. 2.9. Правил) 13.08.2020 до кінцевої дати виконання договору 10.03.2021 (включно). Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, у тому числі сплати заборгованості, яке мало місце під час дії договору. Якщо позичальник виконає зобов`язання/сплатить заборгованість за договором до кінцевої дати виконання договору, договір припиняє дію у дату повернення/погашення кредиту (п. 2.8. Правил). 
Відповідну до п. 3.2. договору датою укладення договору є дата підписання договору (акцептування позичальником оферти (п. 2.30. Правил) кредитодавця) та надання кредиту позичальнику. 
Позивачем долучено до позовної заяви графік платежів, що є додатком №1 до договору про надання кредиту, підписаного відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідно до якого за лояльними (покращеними) умовами кредитування: повне виконання зобов`язань у базовий період, а саме дата початку періоду 13.08.2020, дата платежу (дата закінчення періоду) 11.09.2020, загальна сума платежу 12 184,20 грн. У тому числі: основна сума кредиту 9 000 грн, проценти за користування кредитом 3 184,20 грн, процентна ставка (акційна ставка або ставка за програмою лояльності) 1,22%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 445,30%, абсолютне значення подорожчання кредиту 3 184,20 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту 12 184,20 грн. За загальними умовами кредитування графік платежів становить періоди: базовий - дата початку періоду 13.08.2020, дата платежу (дата закінчення періоду) 11.09.2020, загальна сума платежу 13 436 грн, у тому числі: основна сума кредиту 8 999 грн, проценти за користування кредитом 4 437 грн, базова ставка 1,70%, спеціальна ставка, % орієнтовна реальна річна процентна ставка 620,50 %, абсолютне значення подорожчання кредиту, 4 437 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту 13 436 грн. Також вказано спеціальний період кредитування, відповідно до якого дата початку періоду 12.09.2020, дата платежу (дата закінчення періоду) 10.03.2021, загальна сума платежу 6,40 грн, у тому числі: основна сума кредиту 1,00 грн, проценти за користування кредитом 5,40 грн, базова ставка %, спеціальна ставка, 3,00% орієнтовна реальна річна процентна ставка 1095 %, абсолютне значення подорожчання кредиту 5,40 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту 6,40 грн, а всього дата початку періоду 13.08.2020, дата платежу (дата закінчення періоду) 10.03.2021, загальна сума платежу 13 442,40 грн, у тому числі: основна сума кредиту 9 000 грн, проценти за користування кредитом 4 442,40 грн, базова ставка 1,70%, спеціальна ставка, 3,00% орієнтовна реальна річна процентна ставка 1024,26 %, абсолютне значення подорожчання кредиту 4 442,40 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту 13 442,40 грн.
Також на підтвердження позовних вимог позивачем долучено паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором.
Згідно довідки, виданої ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» ТОВ «Алекскредит» на підставі договору №41346335_18/10/17 про надання послуг з переказу грошових коштів (Переказ на картку) та про інформаційно-технологічну взаємодію та приймання платежів, укладеного ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» та ТОВ «Алекскредит», підтверджено, що платіж успішно проведений в системі: номер операції: 13394232653758802918779654794063; дата проведення платежу: 13.08.2020; призначення платежу: transfer_funds; сума платежу: 9 000,00 грн; платіжний метод: картка Mastercard; номер картки: НОМЕР_1 ; банк картки отримувача MONOBANK.
На виконання ухвали суду від 10.07.2026 АТ «Універсал Банк» повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 . Відповідно до руху коштів по картці було зарахування коштів 13.08.2020 у сумі 9 000 грн на платіжну карту № НОМЕР_1 .
Згідно розрахунку заборгованості за договором №3845581 від 13.08.2020 про надання кредиту заборгованість ОСОБА_1 станом на 29.10.2025 становить 61 727 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту – 9 000 грн; заборгованість за відсотками –52 727 грн. Проценти нараховано за період з 13.08.2020 по 11.09.2020 в розмірі 109,80 грн (1,22% в день), з 12.09.2020 по 11.10.2020 в розмірі 153 грн (1,70% в день) та з 12.10.2020 по 09.04.2021 в розмірі 270 грн (3,00% в день).
Також в розрахунку вказано, що 11.09.2020 відповідачем частково погашено заборгованість в сумі 3 184 грн та 14.10.2020 – в сумі 463 грн, які зараховано позивачем на погашення відсотків.
Між ТОВ «Алекскредит» та ТОВ «Секвоя Капітал» 29.10.2025 було укладено договір факторингу №29/10-2025, відповідно до якогоклієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити клієнту ціну придбання за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб. 
Перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається шляхом підписання сторонами договору та відповідного реєстру прав вимог, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками (за умови використання) Договір та Реєстр прав вимог підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги (п. 2.1.3. договору факторингу).
Згідно Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №АК-29/10/2025 від 29.10.2025 ТОВ «Секвоя Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідачаза договором №3845581 від 13.08.2020 на суму в розмірі 61 727 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту – 9 000 грн; заборгованість за відсотками –52 727 грн.
Рішенням єдиного учасника ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» № 1778 від 01.07.2025 змінено назву товариства з «Товариство з обмеженою відповідальністю«Пінг-Понг» на «Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс».
Між ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «ФК «Солвентіс» 31.10.2025 укладений договір факторингу № ДФ-31102025, відповідно до якогоклієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити клієнту ціну придбання за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб. 
Перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається шляхом підписання сторонами договору та відповідного реєстру прав вимог, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками (за умови використання) Договір та Реєстр прав вимог підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги (п. 2.1.3. договору факторингу).
Згідно Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №ДФ-31102025 від 31.10.2025 ТОВ «ФК «Солвентіс» набуло право грошової вимоги до відповідачаза договором №3845581 від 13.08.2020 на суму в розмірі 61 727 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту – 9 000 грн; заборгованість за відсотками –52 727 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначено Законом України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року (надалі - Закон № 675-VIII), який набрав чинності 30 вересня 2015 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII електронна комерція - це відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно ч. 2, 4 ст. 8 Закону № 675-VIII покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення.
Фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею
Зі змісту зазначеної норми вбачається, що законом передбачено три різні способи акцепту пропозиції на укладення електронного договору.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Згідно ст. 12 Закону № 675-VIII якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною 1 ст. 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону України «Про електронну комерцію», є оригіналом такого документа.
Статтею 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Отже, між сторонами вказаного договору було досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, який оформлені ними в електронній формі з використанням електронних підписів. 
З цих підстав не заслуговують на увагу посилання представника відповідача у відзиві про відсутність доказів, що він акцептував пропозицію ТОВ «Алекскредит» щодо укладення з ними договору про споживчий кредит № 3845581 від 13.08.2020. Крім того, у судовому засіданні представник відповідача частково визнала позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту. 
Згідно з ч. 2, 4, 6 ст. 95 ЦПК України, письмові докази можуть бути подані в оригіналі або в належно засвідчених копіях. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Відповідно до ч. 3, 4, 5 ст. 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Позивачем подано копію договору, посвідчену у порядку, передбаченому законом, підписану ОСОБА_1 шляхом використання одноразового ідентифікатора, що є аналогом електронного підпису, одноразовий ідентифікатор PS3845581. Водночас відповідач не заявляв клопотань щодо витребування оригіналу доказу, натомість зазначає, що подана до суду в якості доказу копія договору не може вважатися належним та достовірним доказом, оскільки не підтверджує факту підписання договору та додатку відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам спеціального Закону, що не спростовує висновок суду щодо укладення між сторонами вказаного договору та досягнення згоди щодо всіх його істотних умов, який оформлені ними в електронній формі з використанням електронних підписів.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Отже, між сторонами вказаного договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений ними в електронній формі з використанням електронних підписів.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено ЦК України.
Відповідно до ст. 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення позики за електронним договором є обов`язковим.
Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
За договором факторингу №29/10/2025 від 29.10.2025 ТОВ «Секвоя Капітал» отримав право вимоги за договором про надання кредиту, укладеним з відповідачем, яке в подальшому за плату відступив ТОВ «ФК «Солвентіс» за договором факторингу №ДФ-31102025 від 31.10.2025.
Судом встановлено, що відповідач, отримавши кошти за кредитним договором, вчасно їх не повернув і позивач, до якого перейшло право вимоги до відповідача, має право вимагати повернення коштів кредиту, що залишилися, та сплати процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. У пункті 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, пункті 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19, наголошено на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване, шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі №645/5557/16-ц).
Судом встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості за договором №3845581 від 13.08.2020 про надання кредиту заборгованість ОСОБА_1 станом на 29.10.2025 становить 61 727 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту – 9 000 грн; заборгованість за відсотками –52 727 грн. Проценти нараховано за період з 13.08.2020 по 11.09.2020 в розмірі 109,80 грн (1,22% в день), з 12.09.2020 по 11.10.2020 в розмірі 153 грн (1,70% в день) та з 12.10.2020 по 09.04.2021 в розмірі 270 грн (3,00% в день).
Розрахунок заборгованості за кредитним договором в частині заборгованості за тілом кредиту та процентами, узгоджується з умовами кредитного договору та відповідачем не спростований.
Доводи сторони відповідача щодо відсутності доказів розміру заборгованості є безпідставними.
Не заслуговують на увагу посилання відповідача на ненадання доказів, щодо отримання кредиту.
Як вбачається з матеріалів справи відповідачем було укладено електронний договір, що підписаний електронним підписом позичальника та якими передбачено передачу коштів в безготівковій формі шляхом їх зарахування на банківський рахунок відповідача.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.
Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
Позивач, з урахуванням перерахування усіх коштів на банківську карту, не володіє та не може володіти первинними бухгалтерськими документами, оскільки він не є банками, а перерахування коштів здійснювалося з використанням оператора послуг платіжної інфраструктури, який здійснював перерахування коштів.
Факт перерахування відповідачу коштів кредиту в розмірі 9 000 грн підтверджено листом ТОВ«Фінансова компанія «Елаєнс», відповідно до якого 13.08.2020 платіж успішно проведений в системі, номер карти: 5375414115766528. 
Також АТ «Універсал Банк» повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 та відповідно до руху коштів по картці було зарахування коштів 13.08.2020 у сумі 9 000 грн на платіжну карту №НОМЕР_1 .
Разом з тим, заперечуючи факт отримання грошових коштів за вказаним договором відповідачем не надано виписки по його особовому рахунку, доступ до якої має він, як клієнт та банк-емітент банківської карти, чи довідки про відсутність у нього банківської карти № НОМЕР_1 на момент укладення кредитного договору та здійснення перерахувань коштів.
Розмір відсотків за користування кредитними коштами та строки кредиту сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому в статті 627 ЦК України.
Таким чином, до підписання договору позичальнику була надана вся інформація про умови кредитування, які відповідають її інтересам, є розумними та справедливими.
Відповідач, укладаючи кредитний договір, мав можливість самостійно обрати фінансову установу для отримання кредиту, оцінити запропоновані умови кредитування та зважити на можливість їх виконання з огляду на своє фінансове становище. Крім того, згідно з умовами договору, він мав право відмовитися від договору протягом 14 днів з дня його укладення без пояснення причин, у тому числі в разі отримання грошових коштів (п. 2.2.3 договору), однак таким правом не скористався.
За таких обставин відсутні підстави вважати, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності.
У пункті 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
У пункті 5 ч. 3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів» вказано, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Отже, наведене передбачає право суду зменшити розмір заборгованості за тими процентами, які нараховуються як міра відповідальності за неналежне виконання позичальником обов`язку щодо своєчасного повернення отриманих у кредит грошових коштів.
Однак у спірному випадку позивач вимогу про стягнення процентів, що нараховуються за прострочення виконання грошових зобов`язань не заявляв, а лише просив, окрім тіла кредиту, стягнути проценти за правомірне користування кредитними коштами. Із вимогами про стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання відповідачем умов договору про відкриття кредитної лінії позивач не звертався.
Пунктом 1.3. кредитного договору передбачено, що сума кредиту складає 9 000,00 грн.
Кредит надається позичальнику в сумі, що зазначена в п. 1.3 цього договору, в безготівковій формі шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника ( п.1.4. Договору).
Пунктом 1.7. Договору визначено порядок нарахування процентів за користування кредитом, відповідно до якого: - у випадку використання кредиту менше ніж 5 (п`ять) календарних днів, позичальник сплачує фіксовану суму користування кредитом, яка складає 6,10 % від визначеної в п. 1.3. цього договору суми кредиту; - у випадку використання позичальником лояльних (покращених) умов кредитування, а саме при повному поверненні суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом протягом 29 календарних днів з 13.08.2020 до 11.09.2020 (включно) (Базовий період - п. 2.4. Правил) процентна ставка за один день користування кредитом складає 1,22 % (Акційна ставка). Орієнтовна загальна вартість кредиту при використанні покращених умов кредитування складає 12 184,20 грн; - при використанні позичальником загальних умов кредитування процентні ставки складають: в базовий період з 13.08.2020 до 11.09.2020 (включно) - 1,70 % за один день користування кредитом (Базова процентна ставка - п. 2.3. Правил); в спеціальний період з 12.09.2020 до 10.03.2021 (включно) - 3 % за один день користування кредитом (Спеціальна процентна ставка - п. 2.34. Правил).
Відповідно до п. 3.1. Договору сторони погодили, що строк дії договору (п. 2.41. Правил) встановлюється з дати укладення договору 13.08.2020 до кінцевої дати виконання договору 10.03.2021 (включно). Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, у тому числі сплати заборгованості. Якщо позичальник виконає зобов`язання/сплатить заборгованість за договором до кінцевої дати виконання договору, договір припиняє дію з дати повернення/погашень кредиту (п. 2.8. Правил).
Доводи сторони відповідача про те, що нараховані проценти є явно завищеними, непропорційними сумі основного боргу та такими, що суперечать принципам справедливості, добросовісності й розумності, а тому підлягають зменшенню, є безпідставними.
Відповідач був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується його електронним підписом в кредитному договорі.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Умови укладеного між сторонами кредитного договору не є нікчемними в силу положень ч. 2 ст. 215 ЦК України.
Верховий Суд у постанові від 09 жовтня 2024 року у справі №582/202/22 зазначив, що умови договорів про сплату відсотків за користування кредитами є справедливими та не призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договорів, оскільки оспорювані пункти договорів про розміри відсоткової ставки погоджено за домовленістю сторін (договори укладені в електронній формі, про умови договорів позивач була ознайомлена попередньо, а відтак вільно та свідомо погодилась виконувати взяті на себе зобов`язання, у тому числі і щодо сплати процентів за користування кредитним коштами). Кредитний договір укладений на визначений термін, за якими позивач повинен сплатити проценти, що є платою за користування кредитом, а не компенсацією у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Позовних вимог про визнання недійсним правочину чи окремих його умов відповідач не заявляв.
Порядок нарахування процентів та наслідки порушення строків виконання зобов`язань прямо передбачені умовами кредитного договору, який ОСОБА_1 добровільно підписав, що свідчить про те, що він визнавав умови договору, як прийнятні. Тому посилання на інше розуміння загальної вартості кредиту не звільняє його від обов`язку належного виконання договору.
Зміст положення договору щодо нарахування процентів викладений однозначно, зрозуміло та не створює різних варіантів його розуміння, підстав для застосування правила тлумачення на користь споживача немає.
Суд критично оцінює доводи сторони відповідача щодо визначення розміру заборгованості відповідно до графіку платежів, оскільки графік платежів та зазначена у п. 1.7.3 договору реальна загальна вартість кредиту були розраховані виходячи з умов належного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань у визначені договором строки. Застосування базової та спеціальної процентних ставок прямо передбачалося договором і залежало від дотримання відповідачем погодженого порядку та строків погашення кредиту.
Нарахування процентів здійснено відповідно до умов кредитного договору, з урахуванням погоджених сторонами процентних ставок та в межах строку кредитування, визначеного договором. Розрахунок заборгованості відповідає умовам укладеного сторонами правочину, а тому підстав для висновку про неправомірність нарахування процентів не вбачається.
При цьому, заперечуючи розмір нарахованих позивачем процентів, відповідач не подав до суду контррозрахунку заборгованості та не навів обґрунтованих доводів щодо неправильності здійсненого позивачем розрахунку, а тому підстави вважати поданий позивачем розрахунок недостовірним або помилковим відсутні.
Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідач не надав, не подав будь-яких доказів на спростування користування ним наданими йому кредитними коштами, як і не подав будь-яких доказів на спростування наданих позивачем розрахунків заборгованості, свого розрахунку, а також не заявляв клопотань про призначення судової економічної експертизи для перевірки правильності розрахунку умовам кредитного договору.
Суд на підставі наявних в матеріалах справи доказів, оцінивши такі на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, дійшов висновку, що позов про стягнення заборгованості підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3845581 від 13.08.2020 у розмірі 61 727 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту – 9 000 грн; заборгованість за процентами –52 727 грн.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 19.02.2020 справа № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
З урахуванням конкретних обставин справи, зокрема ціни позову, суд може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. При визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу сумі 6 000 грн подано копії: договору про надання правової (правничої) допомоги № 43657029/03 від 02 січня 2026 року, укладеного позивачем та адвокатом Міньковською А.В.; додаткової угоди № 3845581 від 27.03.2026 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 43657029/03 від 02 січня 2026 року, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Міньковською А.В., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК «Солвентіс» про стягнення кредитної заборгованості, акту надання послуг на підтвердження факту надання правової допомоги від 27.03.2025, відповідно до якого, сторони підтверджують, що адвокат надав клієнту правничу (правову) допомогу загальною вартістю 6 000 грн, зокрема: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ФК «Солвентіс» - 2 250 грн 1,5 год., складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, позивач – 3000 грн, 3 год, формування додатків до позовної заяви (письмові докази) 750 грн.
Суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази на підтвердження цих витрат не є безумовною підставою для їх стягнення судом у визначеному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності цих витрат.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у справі, суд враховує відсутність заперечення відповідача чи його клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, і чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, обґрунтованість розміру цих витрат, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності таких витрат.
Враховуючи категорію справи та те, що предмет спору в цій справі не є складним, характер позовних вимог є розповсюдженою категорією цивільних справ, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних і процесуальні документи, які містяться у ній не є складними та не займали значних витрат часу на їх виготовлення, заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в загальній сумі 6 000,00 грн є завищеним та необґрунтованим, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
З огляду на складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, реальності адвокатських витрат, суд вважає, що обґрунтованими і пропорційними до предмета спору є витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн, які слід стягнути з відповідача на користь позивача.
При зверненні до суду позивач сплатив 2 662,40 грн судового збору, які згідно виписки зараховані до спеціального державного бюджету України.
Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 662,40 грн.
Керуючись ст. 4, 19, 141, 247, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 279 ЦПК України,
у х в а л и в:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» заборгованість за договором №3845581 про надання кредиту від 13.08.2020 в розмірі 61 727,00 (шістдесят одна тисяча сімсот двадцять сім грн 00 коп.)грн, з яких: 9 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 52 727,00 грн – заборгованість за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» витрати зі сплати судового збору в сумі 2 662,40 грн та 3 000 грн витрат на правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», код ЄДРПОУ 43657029, місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, 21/1, м. Бровари Київської області, 07406.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . 

Суддя          Гундяк Т.Д.

Повний текст рішення складено 04.09.2026.