| 1 | Справа № 335/5645/26  2/335/3118/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2026 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Рибалко Н.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін (письмове провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в собі представника – адвоката Чернової Юлії Павлівни, до Концерну «Міські теплові мережі», треті особи: Департамент з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, Виконавчий комітет Запорізької міської ради про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

21.05.2026 ОСОБА_1 , в собі представника – адвоката Чернової Ю.П. звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому просить визнати підвальне приміщення 22 по АДРЕСА_1 , що належить позивачу на праві власності, окремим приміщенням з транзитними мережами опалення та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за підвальне приміщення 22 по АДРЕСА_1 , за формулою 3 п. 2 розділу ІІ Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 р. № 315, відповідно до якої розраховується обсяг спожитої теплової енергії на опалення приміщення з індивідуальним опаленням або окремого приміщення з транзитними мережами опалення, починаючи з 01.11.2021
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підвальне приміщення 22 по АДРЕСА_1 , за яке нараховано заборгованість за послуги з постачання теплової енергії, належить позивачу з 2006 року. До квітня 2024 року жодного рахунку на теплову енергію їй не приходило, та за ці роки вона жодного разу не сплачувала за послуги з постачання теплової енергії з причини того, що в її підвальному нежитловому приміщенні взагалі відсутні опалювальні прилади, їх ніколи не було. З цієї причини раніше договори на постачання теплової енергії ніколи не укладались, а було укладено тільки договір на постачання гарячої води, який потім було розірвано з її ініціативи. При цьому, приміщення було введено в експлуатацію як неопалювальне, транзитні трубопроводи системи опалення заізольовано, опалювальні прилади відсутні. В оціночному акті на нежитлову будівлю від 07.02.2007 також зазначено, що котелень та котлів немає. У Технічному описі конструктивних елементів споруд, визначення зносу від 04.12.2006 ОП ЗМБТІ вказано у розділі «Опалення», що опалювальні прилади у приміщенні відсутні. 
Для визнання підвальних приміщень у м. Запоріжжі приміщеннями з транзитними мережами опалення 14.09.2023 Виконавчим комітетом Запорізької міської ради було прийнято Рішення № 513 «Про затвердження порядку визначення належності підвальних приміщень багатоквартирного будинку до приміщень з транзитними мережами опалення на території міста Запоріжжя та створення робочої комісії», відповідно до якого позивачкою 16.04.2025 було подано заяву щодо проведення обстеження її підвального приміщення з метою визначення типу приміщення як «окреме приміщення з транзитними мережами опалення». 15.05.2025 робочою комісією, у склад якої також увійшли представники відповідача, було складено Акт обстеження підвального приміщення багатоквартирного будинку, яким засвідчено, що будь-які опалювальні прилади у приміщенні відсутні, а вказане приміщення визнане окремим приміщенням з транзитними мережами опалення, однак Департамент з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради у відповіді від 06.01.2026 № 3473/01-37/01 надавати відповідне рішення відмовився, посилаючись на наявність заборгованості за послугу з постачання теплової енергії.
Разом з тим, представник вважає, що застосування формули 13 Методики, за якою відповідач розраховує нарахування за спожиту теплову енергію і яку застосовують до опалювальних приміщень, опираючись на їх площу, є порушенням права позивача на оплату фактично отриманих послуг і не може бути застосовано до підвального приміщення позивача, а повинно бути застосовано формулу 3 п. 2 розділу ІІ Методики. Таким чином, представник позивача зазначила, що невизнання відповідачем всупереч всім письмовим доказам того факту, що приміщення позивача без опалювальних приладів є приміщенням з транзитними мережами опалення, призводить в порушення законодавства до примушування позивача оплачувати неотримані послуги. 
Ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 26.05.2026 вищезазначену позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
05.06.2026 через канцелярію суду від позивача ОСОБА_1 , в собі представника – адвоката Чернової Ю.П. надійшла уточнена позовна заява з доданою до неї квитанцією про доплату судового збору.
Ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 10.06.2026 позовну заяву Концерну «МТМ» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання.
26.06.2026 через канцелярію суду представником відповідача Калініною-Заєць Ю.М. подано відзив, відповідно до якого, відповідач позов не визнає у повному обсязі. На обґрунтування представник відповідача зазначила, що позивачем в порядку виконання вимог Методики № 315, не надано проект будівлі, згідно якого буде встановлено, що приміщення відноситься до категорії - окреме приміщення з транзитними мережами опалення. Саме з проекту будівлі відповідач має юридичні підстави здійснювати нарахування за спожиту теплову енергію на підставі формули для окремого приміщення з транзитними мережами опалення. 
Відповідно до пунктів 4 та 9 розділу І Порядку № 513, належність підвального приміщення споживача до приміщень з транзитними мережами опалення встановлюється рішенням комітету Запорізької міської ради на підставі акту робочої комісії для розгляду питань щодо визначення належності підвальних приміщень багатоквартирного будинку до приміщень з транзитними мережами опалення на території міста Запоріжжя (надалі – робоча комісія). Визнання підвального приміщення споживача, як приміщення з транзитними мережами опалення, відбувається за відсутності заборгованості за послугу з постачання теплової енергії або після укладання договору реструктуризації такої заборгованості. Таким чином представник відповідача вважає, що заявлений позов є необґрунтованим, пред`явлений не до тієї сторони, оскільки Концерн «Міські теплові мережі» не порушував прав позивача, оскільки підстав для здійснення нарахування за іншою формулою Методики за постачання теплової енергією у відповідача відсутні, позивач сама в свою чергу не здійснили всіх належних заходів щодо відновлення свого права на визнання нежитлового приміщення з транзитними мережами опалення. З огляду на вищевикладене представник просила відмовити у повному обсязі у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Концерну «Міські теплові мережі» про зобов`язання вчинити певні дії.
02.07.2026 від представника позивача – адвоката Чернової Ю.П. до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник посилалася на те, що твердження представника відповідача стосовно того, що він не є належним відповідачем, вважає, що саме Концерн «Міські теплові мережі» є належним відповідачем, оскільки саме він виставляє позивачу суми заборгованості за неотримані послуги, починаючи з 2021 року, вважає підвальне приміщення опалювальним, незважаючи на всі докази, які це спростовують, тобто саме він порушує право позивача на законне і справедливе нарахування за послуги опалення, які відповідають отриманій тепловій енергії, яка проходить через транзитні мережі, і розрахунок якої передбачено формулою 3 п. 2 розділу ІІ Методики № 315 для окремих приміщень з транзитними мережами опалення. Представник позивача вказала на те, що твердження відповідача, що позивач сама в свою чергу не здійснила всіх належних заходів щодо відновлення свого права на визнання нежитлового приміщення з транзитними мережами опалення, є таким, що не відповідає дійсності, оскільки відповідачу відомо, що позивачем зроблено все, щоб отримати проект будинку і щоб визнати приміщення окремим приміщенням з транзитними мережами опалення через Запорізьку міську раду. Однак проект будинку відсутній у місті Запоріжжі, що підтверджують відповіді на численні адвокатські запити. Представник зазначила, що позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав, у зв`язку з вичерпанням всіх засобів захисту від неправомірних нарахувань і відсутністю іншої можливості довести, що її приміщення є саме окремим приміщенням з транзитними мережами опалення, що зумовлено порушенням її права відповідачем сплачувати лише отримані послуги, а саме оспорюванням права на справедливе нарахування відповідно до Методики № 315 за спожиту теплову енергію на опалення окремого приміщення з транзитними оспорюється саме відповідачем. мережами опалення Таким чином, ігнорування відповідачем всупереч всім письмовим доказам того факту, що приміщення позивача без опалювальних приладів є приміщенням з транзитними мережами опалення, призводить в порушення законодавства до примушування позивача оплачувати неотримані послуги, а тому потребує судового захисту. З урахуванням наведеного просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
24.08.2026 судом завершено розгляд цієї справи та суд перейшов до стадії ухвалення рішення, оголосивши перерву для виготовлення його повного тексту до 28.08.2026.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив таке.
Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст .ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Актом від 06.04.2006, складеним представниками філії Концерну «МТМ Орджонікідзевського району» м. Запоріжжя інспектором Бодня Н.І. у присутності ОСОБА_2 , за результатом проведення технічного огляду системи теплопостачання за адресою: приміщення АДРЕСА_1 , встановлено, що транзитні трубопроводи системи опалення в будинку за ізольовані, опалювальні прибори відсутні, ГВ – встановлений водомір.
Відповідно до Технічного опису конструктивних елементів споруд, визначення зносу від 04.12.2006 ОП ЗМБТІ, вказано у розділі «Опалення», що опалювальні прилади у приміщенні відсутні.
Акт обстеження підвального приміщення багатоквартирного будинку, від 15.05.2025 складеним комісією у складі заступника директора департаменту управління ЖКГ Лазарчук О.Л., начальника відділу ЖКП департаменту управління ЖКГ Олійник Т.О., головного спеціаліста відділу містобудівного кадастру ДАтаМ Тітова С.О., головного спеціаліста- юрисконсульта ДПЗ Москаленко Л.П., провідного інженера теплової інспекції Концерну «МТМ» Шевченко О.В., головного спеціаліста відділу ЖКП департаменту з управління ЖКГ Крешталь В.В, у присутності уповноваженого представника власника приміщення ОСОБА_3 , відповідно до якого провели технічний огляд внутрішніх систем (мереж) теплопостачання підвального приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , площею 85,3 м.кв., за результатами обстеження встановили наступне: опалювальні прилади відсутні, довжина ізольованого трубопроводу наявні (16,4), довжина не ізольованого трубопроводу наявні (3,1), огорожувальні/декоративні конструкції: обшивка гіпсокартоном, довжина не ізольованого трубопроводу наявні (13,3), довжина ізольованого трубопроводу відсутні, довжина не ізольованого трубопроводу наявні (8,4), обшивка гіпсокартоном наявні. Відповідно до проведеного обстеження та діючого законодавства підвальне приміщення власника ОСОБА_1 визнане окремим приміщенням з транзитними мережами опалення.
За змістом п. 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 (в редакції постанови КМУ Кабінету №1022 від 08.09.2021) фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є, в тому числі, факт отримання послуги.
Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
На виконання Закону «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 була затверджена «Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» (далі – Методика №315), застосування якої почалось з моменту переходу на нові договірні відносини.
Вказана Методика встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.
Житловий будинок АДРЕСА_1 обладнано комерційним приладом обліку теплової енергії. Підвальне приміщення позивача № 22 знаходиться в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 має сумісну із будівлею систему опалення та не оснащено розподільним приладом обліку теплової енергії.
У відповідності до п. 24 Правил № 830 - розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики № 315.
Так, судом встановлено, що нежитлове приміщення відповідача є невід`ємною частиною житлового будинку та приєднане до внутрішньобудинкової системи цього житлового будинку. Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається. Вказане приміщення не підпадає під термін неопалювальне приміщення.
Частиною 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач серед іншого має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.
Процедуру відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено Порядком відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 169 від 26.07.2019.
Зокрема, вказаним Порядком установлено, що рішення щодо відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, від ЦО та/або ГВП приймається органом місцевого самоврядування відповідно до законодавства за письмовою заявою власника (співвласників) такої будівлі, в тому числі житлового будинку, з урахуванням рішення Комісії.
Власник (співвласники) будівлі, в тому числі житлового будинку, подає (подають) до органу місцевого самоврядування заяву про відключення будівлі, в тому числі житлового будинку, від ЦО та/або ГВП, яка складається в довільній формі, із зазначенням причини відключення, а також інформацію про намір влаштування в будівлі систем індивідуального чи автономного теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання). Для багатоквартирного будинку до заяви додатково додається протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку (витяг із протоколу) про ухвалене співвласниками рішення про відключення будинку від ЦО та/або ГВП та зазначаються особи, уповноважені представляти інтереси співвласників у вирішенні питань щодо відключення багатоквартирного будинку.
Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення в законному порядку мало відбуватись на підставі рішення органу місцевого самоврядування і з дотримання споживачем процедури, визначеної Порядком.
Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради затверджено «Порядок визначення належності підвальних приміщень багатоквартирного будинку до приміщень з транзитними мережами опалення на території міста Запоріжжя» № 513 від 14.09.2023 (надалі - Порядок). Цей Порядок визначає процедуру визначення належності підвальних приміщень багатоквартирного будинку, які перебувають у приватній власності/спів власності фізичних осіб-підприємців, до приміщень з транзитними мережами опалення на території міста Запоріжжя.
Згідно з пунктами 6 та 7 розділу ІІІ Порядку № 513, у разі визнання підвального приміщення споживача, як приміщення з транзитними мережами опалення, порядок розподілу обсягу спожитої у будівлі послуги з постачання теплової енергії змінюються для нежитлового приміщення споживача на підставі та з моменту прийняття відповідного рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради без внесення змін до договору на постачання теплової енергії. Визнання підвального приміщення споживача, як приміщення з транзитними мережами опалення, відбувається за відсутності заборгованості за послугу з постачання теплової енергії або після укладання договору реструктуризації такої заборгованості.
Відповіддю Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради від 06.01.2026 № 3473/01-37/01 на звернення про надання рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради, відмовлено, у зв`язку з тим, що за інформацією Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість власника підвального приміщення № 22 за адресою: АДРЕСА_1 . станом на 01.12.2025 складає 129 203,02 грн. Враховуючи викладене, підготовка проєкту рішення виконавчого комітету про затвердження зазначеного Акту обстеження можлива лише за умови відсутності заборгованості за послуги з постачання теплової енергії або після укладення договору про реструктуризацію заборгованості. 
Оновленою редакцією Методики згідно Наказу № 358 від 28.12.2021 р. «Про затвердження Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» визначено, що в будинку/будівлі вирізняється 4 типи приміщень: опалюване приміщення, приміщення з індивідуальним опаленням, окремі приміщення з транзитними мережами опалення, приміщення з комбінованою системою опалення. 
Для всіх типів приміщень, крім опалювального, у Методиці визначена певна сукупність документів та ознак за якими можливо їх визначити. 
Опалюване приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря.
Окремі приміщення з транзитними мережами опалення - окремі приміщення у будівлі/будинку, через які проходять ділянки транзитних трубопроводів опалення та відсутні опалювальні прилади відповідно до проекту будівлі/будинку, та які перебувають у власності або користуванні різних споживачів послуги з постачання теплової енергії.
Тобто, нежитлове приміщення визнається окремим приміщенням з транзитними мережами опалення лише у випадку, якщо опалювальні прилади в ньому відсутні відповідно до проекту будівлі/будинку, проходять лише ділянки транзитних трубопроводів опалення. Такими приміщеннями у будівлі/будинку відповідно до типових проектів на всі об`єкти будівництва житлового фонду можуть бути тільки підвальні приміщення.
При цьому, відсутність радіаторів не означає відсутність споживання комунальних послуг з опалення, так як і відключення опалення в окремому приміщенні не означає, що споживання комунальних послуг з опалення припиняється у випадку перекриття подачі теплоносія до системи опалення приміщення, так як теплоенергія передається в опалювальні приміщення за рахунок теплопровідності, випромінювання і конвекції, і поширюється тепло не тільки від радіаторів, а й від інших елементів системи опалення (розподільчі трубопроводи, стояки тощо). Тіла, предмети, повітря, отримавши теплоенергію від носія, в свою чергу, передають тепло іншим тілам і предметам, нагріті повітряні маси переносять тепло в інші ділянки простору. Тепло передається від більш нагрітих тіл до менш нагрітих, і теплоенергія, що міститься в повітрі передається в тому числі і в сусідні приміщення через огороджувальні конструкції суміжних приміщень (стіни, стелі, підлога).
Разом з тим, позивачем в порядку виконання вимог Методики № 315, не надано проект будівлі, згідно якого буде встановлено, що приміщення відноситься до категорії - окреме приміщення з транзитними мережами опалення. 
Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності відповідача та задоволення на його основі соціально економічних інтересів трудового колективу відповідача. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. 
Правовідносини між відповідачем та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про житлово комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 21 серпня 2019 р., № 830, Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово комунального господарства України, Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року, № 315 про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» та іншими нормативно-правовими актами України.
Відповідно до частин першої та другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У § 145 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) суд зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.
У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Предметом позову ОСОБА_1 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просить ухвалити судове рішення, є визначення підвального приміщення 22 по АДРЕСА_1 , що належить позивачу на праві власності, окремим приміщенням з транзитними мережами опалення та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за вказане підвальне приміщення.
Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовуються позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначає відмову Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради надавати рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради про затвердження акту обстеження підвального приміщення багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_1 , яким підвальне приміщення буде визнано приміщенням з транзитними мережами опалення, у зв`язку з необхідністю сплатити заборгованість та погодити з Концерном «МТМ» акт звіряння взаємних розрахунків або укласти договір реструктуризації заборгованості.
Отже, спір у цій справі стосується незаконності відмови Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради від надання Рішення на затвердження складеного Акту обстеження підвального приміщення багатоквартирного будинку, від 15.05.2025 на звернення позивача.
З огляду на викладене, та те, що позивачці відмовлено у наданні Рішення на затвердження складеного Акту обстеження підвального приміщення багатоквартирного будинку, від 15.05.2025, задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення підвального приміщення 22 по АДРЕСА_1 , що належить позивачу на праві власності, окремим приміщенням з транзитними мережами опалення та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за вказане підвальне приміщення не призведе до поновлення прав позивача та не виключить подальшого звернення позивач до суду з новим позовом про визнання протиправною відмови (чи бездіяльності) органу місцевого самоврядування та зобов`язання вчинити певні дії, а саме — прийняти рішення про затвердження акта обстеження підвального приміщення.
Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 в справі № 910/3009/18.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 в справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20)).
З огляду на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, позов задоволенню не підлягає.
У відповідності до приписів пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати покладаються на нього.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268,273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , в собі представника – адвоката Чернової Юлії Павлівни, до Концерну «Міські теплові мережі», треті особи: Департамент з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, Виконавчий комітет Запорізької міської ради про зобов`язання вчинити певні дії.
Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на його апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.
Повне рішення складено 28 серпня 2026 року.

Суддя Н.І. Рибалко