05.06.2026 
Справа № 331/3930/25
Провадження № 2/331/467/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 року м. Запоріжжя

Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі 
головуючого судді: Антоненко М.В. 
при секретарі: Волотко М.П.

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулось до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позивач просить суд, стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта » на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» суму майнової шкоди в розмірі 15 990,19 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» суму майнової шкоди у розмірі 14 473 грн. 73 коп.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13.01.2021 року між ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» та ПП фірма «Дарьял» було укладено договір страхування наземного транспорту № 106/21-Т/ЗП113, згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Mersedes-Benz GLA» д/н НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.
04.11.2021 року в м.Запоріжжя, на вул.Голядкіна, сталася ДТП за участі ТЗ «ВАЗ» д.н. НОМЕР_2 ,під керуванням ОСОБА_1 та ТЗ «Mersedes-Benz GLA» д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 .
Дана ДТП сталася в результаті порушення ПДР водієм ТЗ марки «ВАЗ» д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя у справі 334/8927/21.
У зв`язку з названою подією, згідно Звіту № 733 від 09.11.2021 p., наданого СПД ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу склала 47 524,73 грн.
Відповідно до рахунку №590 від 09.11.2021 вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mersedes-Benz GLA» д/н НОМЕР_1 склала 61998,46 грн.
У зв`язку з викладеним і відповідно до умов договору страхування, ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» відшкодувало 61998,46 грн.
На підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України “Про страхування”, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник, що отримав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Оскільки, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ», д.н НОМЕР_2 ,була застрахована ПАТ «HACK «Оранта» (Поліс ЕР 203107495), франшиза 2500,00 грн.), ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» має право зворотної вимоги до зазначеного товариства.
Враховуючи вищевикладене, з ПАТ «HACK «Оранта» на користь ПРАТ "СК "Арсенал Страхування" підлягають стягненню кошти у розмірі 47524,73 грн.
Позивач надіслав на адресу ПАТ «HACK «Оранта» претенезію про відшкодування збитків з додатком копій необхідних документів. На момент подання позовної заяви ПАТ «HACK «Оранта» було відшкодовано суму у розмірі 31534,54 грн. Невідшкодованою залишилась частина збитку в розмірі 15990,19 грн. (47 524,73 грн. (вартість матеріального збитку з урахуванням КФЗ) - 31534,54 грн (частина,яку відшкодувало ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» ) = 15 990,19 грн).
На підставі ст.1194 ЦКУ особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Враховуючи, що вартість відновлювального ремонту складає 61998,46,а вартість ремонту з урахуванням зносу (кошти, які повинні бути сплачені ПАТ «HACK «Оранта») складає 47524,73 грн., то різниця, яка підлягає стягнення з ОСОБА_1 в порядку ст.1194 ЦКУ складає 14473,73 грн.
Ухвалою судді Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
07.08.2025 р. через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача ПАТ «HACK «Оранта» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідно до положень статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України внаслідок ДТП між власником пошкодженого автомобіля і ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виникли позадоговірні (деліктні) правовідносини. 
Згідно із ч. 2 ст. 999 Цивільного кодексу України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Це бланкетна норма, яка за умови наявності інших норм спеціальних актів цивільного законодавства відсилає до них. Спеціальним Законом України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( Закон № 1961-IV), який діяв на дату ДТП, встановлено особливості правового регулювання відносин, що випливають із обов`язкового страхування. 
За змістом ст. 2 Закону № 1961-IV якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду страховик у деліктних правовідносинах виплачує страхове відшкодування у передбаченому Законом України 1961-IV порядку. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц; провадження № 14-176цс18)http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/75296543). 
Оскільки відповідно до ст. 993 ЦК України до позивача перейшло право вимоги, яке його страхувальник-власник пошкодженого у ДТП автомобіля мав до ОСОБА_1 та ПАТ «НАСК «ОРАНТА», то позивач набув права вимоги до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» у позадоговірних (деліктних) правовідносинах, які регулювались спеціальним Законом України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Для порівняння, правовідносини між позивачем та ОСОБА_1 , регулюються загальними (іншими) нормами цивільного законодавства України, зокрема Цивільним кодексом України. 
У разі настання страхового випадку відповідно до ст. 22 Закону №1961-IV страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 Закону №1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленого законодавством. За приписами ст. 34 Закону № 1961-IV для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком залучаються їх працівники або експерти (п. 34.4). Згідно ст. 12 Закону №1961-IV страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. За змістом п. 36.6 ст. 36 Закону №1961-IV страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. За приписами п. 36.2 ст. 36 Закону України № 1961-IV якщо відшкодування здійснюється на рахунок потерпілої особи, сума страхового відшкодування зменшується на суму ПДВ. Доплата в розмірі суми ПДВ здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. У підсумку, розмір страхового відшкодування розраховувався страховиком як оцінена шкода на дату ДТП в межах страхової суми з урахуванням зносу, ПДВ і франшизи. 
До ПАТ «НАСК «ОРАНТА» від позивача надійшла претензія від 13.12.2021 на суму 61998,46 гривень. За змістом претензії та додатків до неї це вартість відновлювального ремонту без урахування приписів спеціального Закону України «Про обовязкове страхування…» № 1961-IV (фізичний знос, ПДВ і франшиза), який регулював правовідносини між позивачем і ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Серед додатків до претензії позивача були копія протоколу огляду транспортного засобу, рахунок-фактура ФОП ОСОБА_4 № 590 від 09.11.2021 на 61998,46 гривень та розрахунок страхового відшкодування на цю суму на підставі рахунку – фактури № 590. 
Правовідносини між позивачем та ПАТ «НАСК «ОРАНТА» регулювались спеціальним Законом України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тому розмір страхового відшкодування, сплаченого ПАТ «НАСК «ОРАНТА», був розрахований на підставі вимоги позивача і його розрахунків, отриманих разом із претензією, відповідно до приписів спеціального Закону України № 1961-IV. ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 31534,54 гривні без ПДВ, франшизи 2500 гривень та з урахуванням фізичного зносу. Звіт № 733 від 09.11.2021 про проведення оцінки колісного транспортного засобу позивач разом із претензією не надавав. Хоча звіт №733 і рахунок фактура ФОП № 590 оформлені однією датою – 09.11.2021. Із заявою про збільшення розміру страхового відшкодування на підставі звіту № 733 позивач не звертався. Зазначені обставини підтверджується визнанням самого позивача у позовній заяві (ч. 1 ст. 82 ЦПК України) та додатками до неї, а також додатками до відзиву на позовну заяву. Аналіз фактичних обставин справи та норм законодавства України свідчить, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» належним чином виконало свої зобов`язання та не порушувало прав і законних інтересів позивача. 
У постанові Верховного Суду від 15.08.2019 року (справа №1340/4630/18; провадження № К/9901/16194/19; К/9901/16864/19) зазначено, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (п.44). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, у постанові Верховного Суду від 04.03.2020 року у справі № 761/32057/18; у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 року у справі № 910/21160/16. У постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року (справа № 280/1597/16 ц; провадження № 61-20976св18) у розділі «Нормативно-правове обґрунтування» зазначено: «….правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення».
Підсумовуючи викладене, правовими підставами для звернення до суду за захистом цивільних прав (мова йде не про право на звернення до суду) є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права, за захистом якого особа звертається. Правові підстави для звернення до суду за захистом цивільних прав за формою і суттю визначені в нормах законодавства України зрозуміло для сприйняття і однозначно для правозастосування. 
Враховуючи обставини справи, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не порушувало порядок прийняття рішення та виплати страхового відшкодування, встановлений Законом України №1961-IV, який регулює правовідносини між ним і позивачем. ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не відмовляло позивачу збільшити розмір страхового відшкодування на підставі оцінки шкоди, зробленої ним самостійно. Документи, які свідчать про порушення ПАТ «НАСК «ОРАНТА» прав позивача, в матеріалах справи відсутні. Аналіз положень Закону № 1961-IV та фактичних обставин справи свідчить, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на момент звернення Позивача до суду не порушувало його прав і законних інтересів. Аналіз норм законодавства України та фактичних обставин справи свідчить про відсутність у позивача правових підстав для звернення до суду із цивільним позовом проти ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (відсутній спір про право). 
Позивач просить стягнути з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» 15990 гривень 19 копійок відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Позивач визначив розмір цієї позовної вимоги на підставі Звіту № 733 від 09.11.2021 про проведення оцінки колісного транспортного засобу. Відповідно до Звіту № 733 від 09.11.2021 вартість матеріального збитку дорівнює 47524 гривні 73 копійки. Позивач відняв від цієї суми 31534 гривні 54 копійки виплаченого страхового відшкодування і отримав 15990 гривень 19 копійок позовної вимоги. 
Такий розрахунок суперечить приписам Закону України №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ст. 12 Закону №1961-IV страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Франшиза, передбачена страховим полісом Відповідача, дорівнює 2500 гривень. За приписами п. 36.6 ст. 36 Закону №1961-IV це відповідальність не ПАТ «НАСК «ОРАНТА», а відповідача ОСОБА_1 .
Застосування цієї норми законодавства підтверджується судовою практикою, зокрема, висновками, викладеними у постановах КГС у складі ВС від 07.02.2018 у справі № 910/18319/16 та від 06.07.2018 у справі 924/675/17. Всупереч вимогам Закону № 1961-IV позивач не застосовує у своєму розрахунку франшизу у розмірі 2500 гривень. Розмір цієї позовної вимоги повинно бути зменшено на 2500 гривень. 4.2. За приписами п. 36.2 ст. 36 Закону України №1961-IV «Про обов`язкове страхування…» сума страхового відшкодування зменшується на суму податку на додану вартість (ПДВ). При цьому, доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Правозастосування цих положень Закону №1961-IV підтверджується численною судовою практикою. Висновки суддів Верховного Суду у постановах: № 591/1861/22 від 12.07.2023, № 206/5271/14-ц від 11.12.2019; № 295/6973/16-ц від 20.11.2019; № 212/2534/16-ц від 13.11.2019; № 161/2017/16-ц від 02.10.2019; № 200/6084/14-ц від 21.08.2019; № 296/10171/14-ц від 03.07.2019; № 398/1808/15-ц від 03.07.2019; № 619/2671/16-ц від 27.03.2019. 
Відповідно до платіжного доручення № 71859590 від 09.12.2021, доданого до позовної заяви, позивач сплатив 61998,46 гривень страхового відшкодування на рахунок ФОП ОСОБА_4 , який не є платником податку на додану вартість (ПДВ). Це також підтверджується рахунком-фактурою ФОП ОСОБА_4 № 590 від 09.11.2021 та розрахунком страхового відшкодування позивача, доданих до позовної заяви і наданих до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» разом із претензією. Разом із цим, калькуляція до Звіту № 733 від 09.11.2021 про проведення оцінки колісного транспортного засобу включає у суму розрахунку вартості матеріального збитку ПДВ (аркуш № 3 калькуляції – «ціни +20%»). 
Всупереч вимогам Закону № 1961-IV та обставинам справи позивач просить стягнути разом із матеріальним збитком податок на додану вартість (20% ПДВ), який ним не сплачувався. 
Оцінка витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, здійснюється згідно Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» (Національний стандарт № 1), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440, та Наказом Міністерства Юстиції України, Фонду державного майна України «Про затвердження Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» від 24.11.2003р. № 142/5/2092 (Методика товарознавчої експертизи). 
Згідно з п. 1.3 Методики товарознавчої експертизи її вимоги є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень всіма суб`єктами оціночної діяльності випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. Згідно п. 1 Національного стандарту № 1 він є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав (майно) суб`єктами оціночної діяльності. За приписами п. 5.1 Методики товарознавчої експертизи технічний огляд транспортного засобу оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження. За змістом п. 5.2 виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду здійснюється замовником дослідження (позивачем) шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. 
ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на технічний огляд, який є обов`язковим початковим етапом проведення товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, запрошено не було. ПАТ «НАСК «ОРАНТА», як заінтересована особа, не мало можливості направити представника на технічний огляд автомобіля експертом позивача та пересвідчитись у відповідності зафіксованих в протоколі огляду пошкоджень фактичним пошкодженням внаслідок ДТП. 
Звіт № 733 від 09.11.2021 про проведення оцінки колісного транспортного засобу, який надав позивач виконано з грубим порушенням процедури, визначеної нормативно – правовими актами України. Такий доказ є недопустимим. 
У Звіті № 733 від 09.11.2021 про проведення оцінки колісного транспортного засобу не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.
Наведені правові висновки повністю узгоджуються із судовою практикою (Постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/1029/18, провадження № 14-270цс19). 
Ухвалою суду від 11.01.2024 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 10.04.2024 р.
Представник позивача ПРАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» надав суду заяву про слухання справи без його участі на підставі наявних доказів. 
Представник відповідача ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві. 
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або розгляду справи за його відсутності не надав, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Про дату, час та місце судового засідання відповідач був повідомлений в установленому законом порядку шляхом надсилання судових повісток на останню відому адресу місця його реєстрації, повідомленням через офіційний веб-портал судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud0808.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд вважає, що позов ПРАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Судом встановлено, що 13.01.2021 року між ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» - позивачем по справі та ПП фірмою «Дарьял» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 106/21-Т/ЗП113, згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Mersedes-Benz GLA» д/н НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. (а.с.8-15)
04.11.2021 року в м.Запоріжжя, на вул.Голядкіна, сталася ДТП за участі ТЗ «ВАЗ» д.н. НОМЕР_2 ,під керуванням ОСОБА_1 та ТЗ «Mersedes-Benz GLA» д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 ДТП сталася в результаті порушення ПДР водієм ТЗ марки «ВАЗ» д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя у справі 334/8927/21. (а.с.36)
Згідно Звіту № 733 від 09.11.2021 p., скаладеного СПД ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту ТЗ «Mersedes-Benz GL500» д.н. НОМЕР_1 з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 47 524,73 грн. (а.с.21-30)
Відповідно до рахунку №590 від 09.11.2021 вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mersedes-Benz GLA» д/н НОМЕР_1 складає 61998,46 грн. (а.с.20)
Згідно з платіжним дорученням від 09.12.2021 р. ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» відшкодувало ФОП ОСОБА_5 61998,46 грн. (а.с.31) 
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ», д.н НОМЕР_2 , застрахована ПАТ «HACK «Оранта» (Поліс ЕР 203107495), франшиза 2500,00 грн.) (а.с.40)
Згідно з платіжним дорученням від 23.06.2022 р. ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» сплатило ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» 31534,54 грн. (а.с.43) 
Таким чином, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 82 Цивільного кодексу України щодо відшкодування шкоди.
Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю
Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, межах фактичних виплат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання та створює підвищену небезпеку.
За змістом ст. 1194 ЦК України в системному зв`язку зі ст. 993 цього ж Кодексу можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
В даному випадку позивач здійснював виплату страхового відшкодування на підставі умов договору добровільного страхування.
Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Згідно із ст.108 Закону України від 18 листопада 2021 року № 1909-IX «Про страхування», який згідно з п.1 Розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення», набрав є чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та введено в дію з 1 січня 2024 року, страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат.
Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.
П. 2. Розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону визнано таким, що втратив чинність з дня введення в дію цього Закону, Закон України "Про страхування".
Згідно з ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до ст.5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Договір страхування укладено 13.01.2021 року, страховий випадок мав місце 04.11.2021 року, а відтак до вказаних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про страхування» від 7 березня 1996 року№ 85/96-ВР, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.
ЦК України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності.
Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів.
Під час застосування наведених норм права у даній справі відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню наступний правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70).
За змістом статті 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, за якими страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування при настанні цивільно-правової відповідальності страхувальника та/або особи, відповідальність якої застрахована, такий страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Так, стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
У зазначеному рішенні Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.
Таким чином, відносини між сторонами у цій справі регулюються статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», чинного на момент виникнення спірних правовідносин. Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.
У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації.
Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.
Відповідно п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК), а також ст. 38 Закону за №1961-IV, а для суброгації відповідно до ст.993ЦК і ст.27Закону Україн и«Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення ст.515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, за якими страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування при настанні цивільно-правової відповідальності страхувальника та/або особи, відповідальність якої застрахована, такий страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Таким чином, відносини між сторонами у цій справі регулюються статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», чинного на момент виникнення спірних правовідносин. Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.
У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації.
Суд відхиляє твердження представника відповідача щодо неповідомлення позивачем його про огляд транспортного засобу, оскільки згідно п. 5.2. Наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092 «Про затвердження методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.
Вказана норма не містить імперативного припису щодо обов`язкової участі у проведенні огляд пошкодженого КТЗ особи-винуватця ДТП, а присутність заінтересованих осіб забезпечується лише у разі наявності відповідної потреби. До такого правового висновку прийшов Верховний Суду постанові № 643/10751/16-ц від 23.11.2020 року.
Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи від 24.03.2025 р. № СЕ-19/108-25/1157-АВ, середня середня ринкова ціна транспортного засобу - автомобіля «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2011 року випуску в неушкодженому стані до моменту ДТП станом на 94.08.2023 р. може складати 253786,08 грн. (двісті п`ятдесят три тисячі сімсот шість грн.08 коп.)
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
До того ж, Верховний Суд наголошує, що стандарт доказування "вірогідність доказів", на відмінну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Статтями 72, 102 ЦПК України, визначено, що експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи. Експерт зобов`язаний дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання.
Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.
Відповідно до вимог ст.110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.
Статтею 10 вказаного Закону унормовано, що судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань.
Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності.
До проведення судових експертиз (обстежень і досліджень), крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.
До фахівця у відповідній галузі знань, який проводить судову експертизу, застосовуються положення цього Закону щодо гарантій, прав, обов`язків, відповідальності судового експерта, крім відповідальності за відмову від проведення експертизи та положень розділу III цього Закону.
Згідно з наведеними положеннями ЦПК України та Закону України «Про судову експертизу» висновок експерта у цивільній справі може бути наданий державною спеціалізованою установою, судовим експертом, який не є працівником такої установи та іншим фахівцем (експертом) з відповідної галузі знань у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про судову експертизу».
Суд підкреслює, що висновок експерта є самостійним процесуальним джерелом доказів, який суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, тоді як звіт оцінювача є документом, що встановлює вартість майна і може бути наданий як письмовий доказ, але він не має статусу висновку експерта.
Крім цього, пунктами 56-60 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440 (Загальні вимоги до складання звіту про оцінку та підготовки висновку про вартість майна), не передбачено обов`язкового застереження у висновку про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає хибним твердження представника відповідача про те, що Звіт № 733 від 09.11.2021 p. є недопустимим доказом по справі. 
Представник відповідача, стверджуючи про необґрунтоване нарахування позивачем у страховому відшкодуванні суми ПДВ та неврахування у відшкодуванні розміру франшизи, обґрунтованого та детального розрахунку суду не надав, в зв`язку з чим, вказані доводи суд не приймає до уваги. 
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 81, 263-268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства ««Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (ЄДРПОУ 00034186) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (ЄДРПОУ 33908322) суму майнової шкоди в розмірі 15 990,19 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (ЄДРПОУ 33908322) суму майнової шкоди у розмірі 14 473 грн. 73 коп.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» (ЄДРПОУ 00034186) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (ЄДРПОУ 33908322) судовий збір у розмірі по 1342 грн. 00 коп. з кожного. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Суддя:         М.В. Антоненко