Справа № 487/3056/26 
Провадження № 2/487/2481/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

08.07.2026 м. Миколаїв
Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді – Бобрової І.В.,
за участю секретаря судового засідання – Богатої А.І.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – адвоката Ютовця О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу № 487/3056/26 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

21.04.2026 представник позивача – адвокат Павлюк С.О. звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Вимоги позову мотивовані тим, що ОСОБА_1 є основним наймачем квартири АДРЕСА_2 , яка належить до комунального житлового фонду. Крім того у вказаній квартирі також зареєстрований, крім інших, відповідач, який не проживає у спірному житловому приміщені з лютого 2006 року по теперішній час, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особисті його речі у квартирі відсутні. Враховуючи те, що реєстрація відповідача у спірній квартирі створює перешкоди позивачу у реалізації його права на приватизацію квартири, представником позивача було скеровано даний позов до суду.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2026 головуючим суддею у справі визначено Боброву І.В.
Суд своєю ухвалою від 27.04.2026 відкрив провадження та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Суд своєю ухвалою від 25.05.2026 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просила про їх задоволення.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив не надав.
Третя особа – ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення, у яких зазначив, що з позовними вимогами згоден, справу просив розглядати без його участі
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Судом було ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі ст. 280 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, доходить до такого висновку.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є основним наймачем квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується копією поквартирної картки, а також копією довідки від 07.04.2026 № 281, виданої ТОВ УК «ДОМСЕРВИС». Крім того у спірному житловому приміщені окрім позивача зареєстровані такі особи: жінка – ОСОБА_4 , син – ОСОБА_2 та син – ОСОБА_3 .
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 01.12.2021 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тобто на час звернення до суду із даним позовом зареєстрованими особами у спірній квартирі є сторони та третя особа.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
При вирішенні спору суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 посилався на те, що реєстрація відповідача у квартирі АДРЕСА_2 створює йому перешкоди у здійсненні права користування спірною квартирою, зокрема, перешкоджає реалізувати право на приватизацію.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
У статті 379 ЦК України зазначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Відповідно до статті 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер (стаття 61 ЖК України).
Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Частиною четвертою статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
У частині третій статті 71 ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.
Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 03квітня 2019 року у справі № 454/2025/15-ц, від 21 липня 2021 року у справі 227/1044/20, від 15 березня 2023 року у справі № 522/4382/21, від 09 січня 2024 року у справі № 761/38440/21.
У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Під час вирішення спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи в жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів. Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності такої особи у жилому приміщенні понад зазначені в статті 71ЖК України строки (постанова Верховного Суду від 26 вересня 2024 року в справі № 183/271/22).
Вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів (постанова Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 182/6536/13).
У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2022 року в справі № 755/1139/18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що відповідач у квартирі АДРЕСА_2 не проживає з лютого 2006 року, спірною житловою площею не користується без поважних причин, витрати, пов`язані з оплатою житлово-комунальних послуг не несе, особистих речей його у квартирі немає, що підтверджується копією акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 08.04.2026, а також показами допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_5 .
Доказів про поважність причин відсутності відповідача понад встановлений законом строк у спірній квартирі не надано, що є його процесуальним обов`язком.
Наведе вище свідчить про втрату інтересу відповідача до спірної квартири як до свого постійного місця проживання.
Таким чином, враховуючи викладене вище, суд доходить до висновку про те, що відповідач ОСОБА_2 втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 , оскільки не проживає у ній без поважних причин більше строків, встановлених ст. 71 ЖК України, що є підставою для задоволення позову.
Крім того відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1065,00 грн.
Керуючись ст. 10, 18, 23, 76, 89, 258, 259, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України,суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням – задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1065,00 грн з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви на його перегляд – якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Заочне рішення набирає законної сили якщо протягом строків встановлених ЦПК України не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днівз дня складання повного судового рішення.
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Третя особа:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено 13.07.2026. 

Головуючий суддя І. В. Боброва