Харківський окружний адміністративний суд
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2026 р. № 520/13130/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (IПН: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Харківського окружного адміністративного суду звернулася позивач з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визначити протиправним та скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 про відмову ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (комісію) прийняти рішення про надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.14 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 внести відомості про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг».
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.
Відповідачі подали до суду відзиви на позовну заяву, в яких зазначено, що у спірних правовідносинах відповідачі діяли згідно чинного законодавства.
Керуючись приписами ст. 171, 257, 262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 .
13.05.2026 позивач звернувся до комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Заяву зареєстровано за вхідним №10261.
На обґрунтування наявності підстав для надання відстрочки позивач зазначив, що він є онуком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка є особою з інвалідністю II групи довічно та за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.
До заяви про надання відстрочки позивач додав документи на підтвердження родинних зв`язків з ОСОБА_2 , її інвалідності та потреби в постійному сторонньому догляді, а також акт встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 08.05.2026.
Зі змісту акта встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 08.05.2026 вбачається, що за результатами обстеження комісією Пісочинської селищної ради встановлено здійснення ОСОБА_1 постійного догляду за його бабусею ОСОБА_2 .
На підтвердження відсутності інших членів сім`ї першого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 , позивачем також було подано: свідоцтво про смерть її чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 ; довідку військової частини НОМЕР_4 від 12.05.2026 №320, відповідно до якої її дочка ОСОБА_4 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_4 ; лист Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 28.04.2026 №19.5.2/А-17690/18515, відповідно до якого її син ОСОБА_5 11.10.2022 перетнув державний кордон України в напрямку виїзду, при цьому відомості про його повернення в Україну відсутні.
За результатами розгляду заяви позивача комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 прийнято рішення, оформлене протоколом від 14.05.2026 №36, про відмову ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Повідомленням від 15.05.2026 №7966 позивача поінформовано про прийняте рішення та зазначено, що причиною відмови є наявність в особи, за якою здійснюється догляд, інших невійськовозобов`язаних членів сім`ї першого ступеня споріднення, які за законом повинні її утримувати.
Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що надав комісії повний пакет документів, які підтверджують його родинні зв`язки з ОСОБА_2 , наявність у неї інвалідності II групи, потребу в постійному сторонньому догляді та фактичне здійснення такого догляду саме позивачем.
Позивач наголошує, що чоловік його бабусі помер, її дочка проходить військову службу за контрактом, а син із 11.10.2022 перебуває за межами України, відомості про його повернення відсутні. На переконання позивача, наведені обставини свідчать про відсутність членів сім`ї першого ступеня споріднення, які мають реальну можливість здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 .
Позивач вважає, що комісія обмежилася встановленням формальної наявності у його бабусі дітей, однак не перевірила їх фактичної можливості здійснювати постійний догляд, не надала оцінки поданим документам та не зазначила, кого саме вважає невійськовозобов`язаним членом сім`ї першого ступеня споріднення, спроможним забезпечувати такий догляд.
У зв`язку із цим позивач вважає оскаржуване рішення необґрунтованим та прийнятим без урахування всіх обставин, що мали значення для вирішення питання про надання йому відстрочки.
Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача зазначив, що відповідно до облікових даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 та з 13.03.2025 має бронювання, надане автоматично засобами відповідної інформаційної системи на підставі запиту Міністерства цифрової трансформації України.
Відповідач указав, що пунктом 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» право члена сім`ї другого ступеня споріднення на відстрочку пов`язане з відсутністю членів сім`ї першого ступеня споріднення особи з інвалідністю або з тим, що такі члени сім`ї самі потребують постійного догляду, підтвердженого відповідним медичним висновком.
На думку відповідача, подані позивачем довідка про проходження ОСОБА_4 військової служби та лист Державної прикордонної служби України щодо виїзду ОСОБА_5 за межі України не є документами, передбаченими додатком 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, та не підтверджують відсутності у ОСОБА_2 членів сім`ї першого ступеня споріднення.
Відповідач також зазначив, що позивач не надав довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, які б підтверджували потребу членів сім`ї першого ступеня споріднення ОСОБА_2 в постійному догляді.
З огляду на наявність у особи, яка потребує догляду, членів сім`ї першого ступеня споріднення та відсутність передбачених законодавством документів про їхню потребу в постійному догляді відповідач вважає рішення про відмову позивачу у наданні відстрочки правомірним, а позовні вимоги — необґрунтованими.
У відповіді на відзив представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та зазначив, що відповідач не надав суду копії протоколу комісії з відображенням досліджених обставин і мотивів відмови, не назвав конкретного члена сім`ї першого ступеня споріднення, який має реальну можливість здійснювати догляд, та не спростував обставин проходження дочкою ОСОБА_2 військової служби і тривалого перебування її сина за межами України.
ІНФОРМАЦІЯ_8 подано відзив на позовну заяву, в якому другий відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.
В обґрунтування своєї позиції другий відповідач зазначив, що позивач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 та з 13.03.2025 має бронювання, надане автоматично засобами Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі запиту Міністерства цифрової трансформації України.
Другий відповідач указав, що заява позивача від 13.05.2026, зареєстрована за вхідним №10261, про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» була розглянута відповідною комісією. За результатами її розгляду комісією прийнято рішення, оформлене протоколом від 14.05.2026 №36, про відмову в наданні відстрочки, про що позивача повідомлено листом від 15.05.2026 №7966.
За твердженням другого відповідача, умовою надання відстрочки члену сім`ї другого ступеня споріднення, який здійснює постійний догляд за особою з інвалідністю I або II групи, є відсутність членів сім`ї першого ступеня споріднення такої особи або підтвердження того, що вони самі потребують постійного догляду.
Другий відповідач зазначив, що позивач не надав одного з передбачених додатком 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, документів, який підтверджував би неможливість членів сім`ї першого ступеня споріднення здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 .
На думку другого відповідача, довідка про проходження ОСОБА_4 військової служби та лист Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про виїзд ОСОБА_5 за межі України 11.10.2022 не є документами, передбаченими статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та додатком 5 до Порядку №560, а тому не підтверджують відсутності членів сім`ї першого ступеня споріднення або їхньої неспроможності здійснювати постійний догляд.
Другий відповідач також послався на те, що в ОСОБА_2 є син, який не надав документів про відмову здійснювати догляд за своєю матір`ю.
З огляду на викладене другий відповідач вважає, що комісія за результатами розгляду заяви позивача прийняла обґрунтоване рішення про відмову в наданні відстрочки, яке відповідає вимогам чинного законодавства.
Представником позивача подано відповідь на відзив ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якій позовні вимоги підтримано в повному обсязі.
В обґрунтування своєї позиції представник позивача зазначив, що відзив другого відповідача за змістом повторює раніше поданий відзив комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , доводи якого були спростовані позивачем у відповіді на відзив від 16.06.2026.
Щодо додаткового посилання другого відповідача на те, що син ОСОБА_2 не надав документів про відмову здійснювати догляд за матір`ю, представник позивача вказав, що подання такої заяви не передбачено переліком документів, установленим додатком 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560.
Представник позивача наголосив, що відповідно до наявного в матеріалах справи листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 28.04.2026 №19.5.2/А-17690/18515 ОСОБА_5 11.10.2022 виїхав за межі України. За твердженням позивача, місцеперебування останнього невідоме, з матір`ю та іншими родичами він зв`язку не підтримує, а тому отримання від нього заяви про відмову здійснювати догляд є фактично неможливим.
Крім того, представник позивача послався на пункт 60 Порядку №560, відповідно до якого рішення комісії про надання або відмову у наданні відстрочки оформляється протоколом, а в разі відмови у протоколі мають бути зазначені її причини.
Представник позивача зауважив, що, незважаючи на посилання в повідомленні від 15.05.2026 №7966 на оформлення результатів розгляду заяви протоколом від 14.05.2026 №36, ані комісія, ані залучений до участі у справі ІНФОРМАЦІЯ_8 не надали суду копії цього протоколу.
На переконання представника позивача, ненадання протоколу свідчить про недоведеність обставин, якими відповідачі обґрунтовують правомірність відмови, та не дає можливості встановити, які саме документи й обставини були досліджені комісією і якими мотивами вона керувалася під час прийняття рішення.
З огляду на викладене представник позивача вважає, що другий відповідач не спростував доводів позовної заяви, а оскаржуване рішення прийнято з формальних підстав, без належного дослідження обставин щодо фактичної можливості інших членів сім`ї здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 . У зв`язку із цим просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою воно надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ, організацій і громадян визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII.
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані — члени сім`ї другого ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи, зайняті постійним доглядом за нею, не більше одного та за умови відсутності членів сім`ї першого ступеня споріднення або якщо члени сім`ї першого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Отже, для виникнення у члена сім`ї другого ступеня споріднення права на відстрочку за наведеною нормою необхідна сукупність таких умов: 
особа, за якою здійснюється догляд, є особою з інвалідністю I або II групи; військовозобов`язаний є членом її сім`ї другого ступеня споріднення;
військовозобов`язаний фактично зайнятий постійним доглядом за такою особою;
відсутні члени сім`ї першого ступеня споріднення, які можуть здійснювати такий догляд, або такі члени сім`ї самі потребують постійного догляду, що підтверджується відповідним медичним висновком чи рішенням експертної команди;
відстрочка за цією підставою надається не більше ніж одній особі.
Механізм оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації визначено Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560.
Відповідно до пункту 58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки військовозобов`язані подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу за місцем перебування на військовому обліку заяву про надання відстрочки. До заяви додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені в переліку згідно з додатком 5.
Пунктом 58-1 Порядку №560 передбачено, що військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за членами сім`ї другого ступеня споріднення, які є особами з інвалідністю I або II групи, зазначеними у пункті 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначають у заяві про відсутність членів сім`ї першого ступеня споріднення особи, за якою вони здійснюють догляд.
Цим же пунктом передбачено, що територіальний центр комплектування та соціальної підтримки під час прийняття рішення про надання відстрочки перевіряє перебування військовозобов`язаного на військовому обліку, родинні зв`язки військовозобов`язаного та особи, за якою здійснюється постійний догляд, наявність інших осіб, місце проживання яких задекларовано або зареєстровано за адресою задекларованого чи зареєстрованого місця проживання військовозобов`язаного або особи, яка потребує постійного догляду, з використанням відомостей державних реєстрів, інших інформаційних систем і баз даних, у тому числі шляхом інформаційного обміну.
Відповідно до пункту 60 Порядку №560 комісія вивчає отриману заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Підтвердження достовірності та перевірка відомостей, зазначених у заяві, здійснюються шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами даних.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом. У разі відмови у наданні відстрочки у протоколі зазначаються причини такої відмови.
Таким чином, на комісію покладено обов`язок не лише формально перевірити комплектність поданих документів, а й дослідити їх зміст, установити всі юридично значущі обставини, за необхідності отримати додаткову інформацію з державних реєстрів або від відповідних органів та викласти у прийнятому рішенні конкретні й зрозумілі мотиви його прийняття.
Стосовно доводу відповідача про неподання позивачем медичних документів, які підтверджували б потребу членів сім`ї першого ступеня споріднення ОСОБА_2 у постійному догляді, суд зазначає, що пунктом 14 частини першої статті 23 Закону №3543-XII передбачено дві альтернативні обставини.
Першою є відсутність членів сім`ї першого ступеня споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд. Другою — наявність таких членів сім`ї, які самі потребують постійного догляду, підтвердженого відповідним медичним документом.
Позивач не посилався на те, що дочка та син ОСОБА_2 самі потребують постійного догляду. Позиція позивача полягє в тому, що вони не мають реальної можливості здійснювати такий догляд з об`єктивних причин: дочка проходить військову службу, а син тривалий час перебуває за межами України.
За таких обставин відсутність медичних документів про потребу в постійному догляді самих дітей ОСОБА_2 не спростовує наведених позивачем обставин і не звільняє комісію від обов`язку перевірити їх реальну можливість забезпечувати постійний догляд за матір`ю.
Верховний Суд у постанові від 27.02.2025 у справі №380/16966/24, вирішуючи питання щодо змісту поняття «відсутність інших членів сім`ї», зазначив, що така відсутність означає реальну відсутність осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю. У випадку юридичної наявності родича, який реально не може здійснювати догляд з об`єктивних причин, зокрема через проходження військової служби, такий родич є фактично відсутнім у розумінні відповідної норми.
У цій постанові Верховний Суд окремо зауважив, що військова служба є обставиною, яка унеможливлює фактичне здійснення постійного догляду, оскільки військовослужбовець через характер службових обов`язків не може вільно розпоряджатися своїм місцеперебуванням та часом і виконувати функції, несумісні з проходженням військової служби.
Аналогічний підхід підтримано Верховним Судом у постановах від 07.05.2025 у справі №420/30227/24 та від 29.04.2026 у справі №520/14746/25.
Зокрема, у постанові від 29.04.2026 у справі №520/14746/25 Верховний Суд зазначив, що сама собою юридична наявність члена сім`ї відповідного ступеня споріднення не є достатньою для висновку про відсутність підстав для застосування відповідної соціальної гарантії. У разі встановлення юридичної наявності такої особи необхідно перевірити, чи має вона реальну можливість здійснювати постійний догляд, з урахуванням конкретних обставин та інших об`єктивних факторів.
Наведені постанови Верховного Суду стосувалися звільнення військовослужбовців з військової служби за сімейними обставинами на підставі статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Водночас сформульований у них підхід є застосовним до спірних правовідносин у частині визначення змісту поняття «відсутність членів сім`ї», оскільки зазначені норми переслідують подібну соціальну мету, а саме: забезпечення постійного догляду за особою з інвалідністю за відсутності іншої особи, яка реально може його здійснювати, та використовують співвідносні правові конструкції щодо відсутності членів сім`ї відповідного ступеня споріднення.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З матеріалів справи судом установлено, що інвалідність II групи ОСОБА_2 та її потреба в постійному сторонньому догляді підтверджуються довідкою до акта огляду МСЕК і висновком лікарсько-консультативної комісії. Відповідач цих обставин не заперечує.
Родинні зв`язки другого ступеня споріднення між позивачем та ОСОБА_2 підтверджуються наданими свідоцтвами про народження та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян.
Фактичне здійснення позивачем постійного догляду за бабусею підтверджується актом встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 08.05.2026, складеним комісією Пісочинської селищної ради. У цьому акті зазначено, що позивач здійснює постійний догляд за ОСОБА_2 , яка за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.
Матеріалами справи також підтверджено, що чоловік ОСОБА_2 — ОСОБА_3 — помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 .
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_4 від 12.05.2026 №320 дочка особи, яка потребує догляду, — ОСОБА_4 — проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_4 .
З урахуванням висновків Верховного Суду проходження військової служби є об`єктивною обставиною, яка принаймні потребувала перевірки та оцінювання комісією в контексті реальної можливості ОСОБА_4 забезпечувати постійний сторонній догляд за матір`ю.
Крім того, згідно з листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 28.04.2026 №19.5.2/А-17690/18515 син ОСОБА_2 — ОСОБА_5 — 11.10.2022 виїхав за межі України. Відомостей про перетинання ним державного кордону України в напрямку в`їзду станом на дату надання відповіді не виявлено.
Зазначена інформація підтверджує тривале перебування вказаної особи поза межами України та створює обґрунтовану необхідність перевірити її фактичне місцеперебування і реальну можливість здійснювати постійний догляд за матір`ю.
Натомість із повідомлення від 15.05.2026 №7966 вбачається, що підставою відмови зазначено лише наявність у особи, яка потребує догляду, інших невійськовозобов`язаних членів сім`ї першого ступеня споріднення, які за законом повинні її утримувати.
У повідомленні не зазначено, кого саме комісія визнала таким членом сім`ї; не наведено відомостей про місце проживання цієї особи; не встановлено її реальної можливості здійснювати постійний догляд; не надано оцінки довідці про проходження ОСОБА_4 військової служби та інформації Державної прикордонної служби України щодо ОСОБА_5 .
У відзиві на позовну заяву ІНФОРМАЦІЯ_8 послався на наявність у ОСОБА_2 сина, який не надав документів про відмову здійснювати догляд за матір`ю.
Суд не приймає цей довід як достатнє обґрунтування правомірності оскаржуваного рішення, оскільки необхідність подання членом сім`ї першого ступеня споріднення письмової відмови від здійснення догляду не передбачена пунктом 14 частини першої статті 23 Закону №3543-XII або Порядком №560.
Крім того, зазначена обставина не була наведена в повідомленні про відмову як мотив прийняття оскаржуваного рішення. 
Відповідач не надав доказів того, що під час розгляду заяви комісія встановлювала фактичне місце перебування ОСОБА_5 , перевіряла його можливість особисто й постійно здійснювати догляд за матір`ю та надавала оцінку відомостям Державної прикордонної служби України про його виїзд з України 11.10.2022 і відсутність інформації про повернення.
Сам факт юридичної наявності повнолітнього сина, без установлення його реальної можливості забезпечувати постійний догляд, не є достатнім підтвердженням правомірності оскаржуваного рішення.
Відповідачем також не надано суду копії протоколу комісії від 14.05.2026 №36, який містив би виклад досліджених комісією обставин, оцінку поданих позивачем документів і конкретні мотиви прийнятого рішення.
Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії або бездіяльності покладається на відповідача.
Саме суб`єкт владних повноважень повинен довести, що дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення, надав оцінку доказам заявника та прийняв обґрунтоване рішення в порядку й у спосіб, установлені законом.
У цій справі відповідачами не надано доказів проведення перевірки відомостей, викладених у заяві позивача, направлення запитів до відповідних державних органів або використання інформації з державних реєстрів з метою встановлення конкретного члена сім`ї першого ступеня споріднення, який мав реальну можливість здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 .
Суд зазначає, що саме лише посилання на юридичну наявність у неї повнолітніх дітей, без установлення їх реальної спроможності здійснювати догляд, не відповідає вимогам обґрунтованості та розсудливості рішення суб`єкта владних повноважень.
Посилання відповідача на те, що довідка про проходження військової служби та лист Державної прикордонної служби України прямо не названі в додатку 5 до Порядку №560, суд відхиляє, оскільки ці документи подані не замість документів, які підтверджують інвалідність особи, її потребу в догляді, родинні зв`язки та факт здійснення догляду, а на підтвердження окремої юридично значущої обставини — фактичної неможливості членів сім`ї першого ступеня споріднення здійснювати постійний догляд.
Крім того, пункт 58-1 Порядку №560 прямо покладає на територіальний центр комплектування та соціальної підтримки обов`язок перевірити родинні зв`язки, наявність інших осіб і відповідні реєстраційні відомості, а пункт 60 цього Порядку надає комісії право та покладає на неї обов`язок за потреби направляти запити до державних органів і використовувати відомості електронних реєстрів.
Отже, комісія не була позбавлена можливості перевірити надані позивачем відомості, а відсутність у переліку документів окремого найменування довідки військової частини або листа Державної прикордонної служби України не давала підстав залишити їх без оцінки.
Щодо посилання відповідача на наявність у позивача бронювання з 13.03.2025 суд зазначає, що ця обставина не була визначена комісією як підстава для прийняття оскаржуваного рішення.
Суб`єкт владних повноважень не може під час судового розгляду доповнювати оскаржуване рішення новими мотивами, які не були покладені в його основу під час прийняття. Правомірність рішення оцінюється з огляду на підстави та мотиви, якими керувався суб`єкт владних повноважень на момент його прийняття.
Крім того, наявність бронювання, строк дії якого може змінюватися або припинятися, не усуває правових наслідків прийнятого щодо позивача рішення про відмову у наданні відстрочки за іншою передбаченою законом підставою та не позбавляє позивача права на судове оскарження такого рішення.
З огляду на наведене суд дійшов висновку, що комісія при прийнятті оскаржуваного рішення не забезпечила повного й об`єктивного дослідження поданих позивачем документів, не перевірила реальну можливість членів сім`ї першого ступеня споріднення здійснювати постійний догляд, не навела конкретних фактичних та правових мотивів відмови і не довела правомірності прийнятого рішення.
За таких обставин рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлене протоколом від 14.05.2026 №36, про відмову ОСОБА_1 в наданні відстрочки не відповідає критеріям, установленим частиною другою статті 2 КАС України, та підлягає скасуванню.
Визначаючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд виходить із такого.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що суд може зобов`язати відповідача — суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує його вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У цій справі суд установив протиправність оскаржуваного рішення внаслідок неповного дослідження комісією обставин та неналежного мотивування відмови. Водночас наявні матеріали не дозволяють суду остаточно встановити всі обставини, необхідні для безпосереднього прийняття рішення про надання відстрочки.
Зокрема, інформація Державної прикордонної служби України підтверджує виїзд ОСОБА_5 з України та відсутність відомостей про його повернення, однак не містить вичерпних даних щодо його фактичного місця перебування та реальної можливості здійснювати постійний догляд за матір`ю.
Потребують належного оцінювання також обставини проходження ОСОБА_4 військової служби, строк і характер такої служби, її фактичне місце проходження та зумовлена цим можливість або неможливість забезпечувати постійний догляд.
Перевірка цих обставин належить до повноважень відповідної комісії, яка має доступ до державних реєстрів, інформаційних систем та право направляти запити до уповноважених органів. Суд не повинен перебирати на себе функції адміністративного органу та вперше замість нього встановлювати обставини, які ним не досліджувалися.
Тому належним та ефективним способом захисту є зобов`язання комісії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.05.2026, зареєстровану за вхідним №10261, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, перевірити фактичну можливість членів сім`ї першого ступеня споріднення здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 та прийняти мотивоване рішення відповідно до вимог Закону №3543-XII і Порядку №560.
З цих же підстав позовна вимога про зобов`язання комісії безпосередньо прийняти рішення про надання позивачу відстрочки є передчасною та задоволенню не підлягає.
Щодо вимоги зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 внести відомості про надання позивачу відстрочки до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 60 Порядку №560 відомості про надання відстрочки вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів після прийняття комісією позитивного рішення про надання відстрочки.
Оскільки рішення про надання ОСОБА_1 відстрочки станом на час розгляду справи не прийнято, а заява підлягає повторному розгляду, правові підстави для покладення на ІНФОРМАЦІЯ_4 обов`язку внести відповідні відомості до реєстру відсутні.
Таким чином, зазначена позовна вимога також є передчасною та задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Проаналізувавши приписи законодавства та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову шляхом визнання протиправним і скасування оскаржуваного рішення та зобов`язання комісії повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду.
При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.
Розподіл судових витрат здійснюється за правилами ст.139 КАС України. 
Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 (IПН: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлене протоколом від 14.05.2026 №36 про відмову ОСОБА_1 в наданні відстрочки.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_8 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.05.2026, зареєстровану за вхідним №10261, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні та прийняти мотивоване рішення відповідно до вимог Закону №3543-XII і Порядку №560.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (IПН: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1331.20 грн. (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок). 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 10 вересня 2026 року.

Суддя Н.А. Полях