КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №369/484/26
Апеляційне провадження
№ 33/824/1497/2026
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року суддя Київського апеляційного суду Рейнарт І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу представника громадянина Королівства Данія ОСОБА_3 - адвоката Зарубайка Петра Івановича на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 2 лютого 2026 року (суддя Лисенко В.В.) про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
установив:

постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 2 лютого 2026 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Закриваючи провадження у справі, суддя місцевого суду виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували факт порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_2 та настанням дорожньо-транспортної пригоди. 
Також суддею місцевого суду встановлено, що ОСОБА_2 перед початком руху, здійснюючи виїзд на проїзну частину, переконався у безпечності маневру та здійснив виїзд без створення перешкод іншим учасникам дорожнього руху.
Не погоджуючись з постановою судді, представник іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 - адвокат Зарубайко П.І. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 2 лютого 2026 року та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та/або виключити із мотивувальної частини постанови судді висновки, які містяться в абзацах 4,5 другого аркушу оскаржуваної постанови.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, адвокат Зарубайко П.І. посилається на те, що суддя місцевого суду дійшов необґрунтованого висновку про недоведеність вини ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, оскільки вина останнього підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відеозаписом досліджуваних подій.
Адвокат Зарубайко П.І. зазначає, що у своїх письмових поясненнях, наданих на місці вчинення дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 зазначав, що йому потрібно було припаркуватись, тому він заїхав у карман та зупинився, однак, не побачивши місця для паркування, він вирішив поїхати далі. Крім цього, з наданого ОСОБА_2 відеозапису вбачається, що він починає рух без жодних світлових покажчиків повороту, з місця, де зупинка заборонена, після чого здійснює виїзд на смугу руху, їде по проїзній 

частині три секунди, після чого раптово тисне на гальма та зупиняється, що і стало безпосередньою причиною настання дорожньо-транспортної пригоди.
Адвокат Зарубайко П.І. вважає, що в діях ОСОБА_2 наявне порушення пунктів 9.2, 10.1, 12.1, 15.1 та 15.9 Правил дорожнього руху, при цьому ОСОБА_2 діяв без належної уважності, обережності та контролю за дорожньою обстановкою, допустивши помилкову оцінку умов руху та створивши умови для настання дорожньо-транспортної пригоди.
Окремо, адвокат Зарубайко П.І. звертає увагу, що суддя місцевого суду неправильно застосував положення пункту 10.1 Правил дорожнього руху, не врахувавши, що вказаним пунктом Правил дорожнього руху на водія покладений активний обов`язок перед початком руху або зміною напрямку переконатись, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, разом з тим, наслідок у вигляді настання дорожньо-транспортної пригоди, свідчить про те, що водій ОСОБА_2 не дотримався вказаного пункту Правил дорожнього руху.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції адвокат Зарубайко П.І. доводи апеляційної скарги підтримав.
ОСОБА_3, який прибув у судове засідання до апеляційного суду разом із перекладачем Бондарєвою А.О. , пояснення свого представника підтримав, додавши, що в день настання дорожньо-транспортної пригоди (точну дату не пам`ятає) рухався на своєму автомобілі Merscedes-Benz, н.з. НОМЕР_1 , по вулиці у 200 метрах від його оселі (назву вулиці не пам`ятає), а перед ним рухався автомобіль ВАЗ синього кольору. З правої сторони вулиці був житловий комплекс та ворота для заїзду в нього, і тому коли автомобіль ВАЗ з`їхав у цьому місці з дороги, він подумав, що той поїде саме в ці ворота, однак автомобіль ВАЗ зненацька повернувся на дорогу прямо перед ним, він його побачив за 20-30 метрів, внаслідок чого і сталась дорожньо-транспортна пригода. 
ОСОБА_2 під час розгляду справи апеляційним судом пояснив, що в день настання дорожньо-транспортної пригоди він рухався на автомобілі ВАЗ 21074, д.н.з. НОМЕР_2 , по вулиці у селі Гатне (назву вулиці не пам`ятає), та маючи намір припаркуватись, повернув праворуч та зупинився, однак помітивши, що в тому місці не можна паркуватись, включивши поворотнік, виїхав на дорогу, при цьому він дійсно пригальмовував, оскільки на дорозі було слизько. 
ОСОБА_2 зазначив, що автомобіль Merscedes-Benz був від нього на відстані 40-50 метрів, наздогнав його та вдарив у задню ліву сторону, при цьому водій автомобіля Merscedes-Benz взагалі не гальмував. 
Щодо письмових пояснень, наданих під час складання дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 пояснив, що був у стресовому стані, дуже сильно хвилювався, тому написав усе, що йому продиктували працівники поліції.
Захисник ОСОБА_2 - адвокат Мурай О.О. у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції зазначив про відсутність у ОСОБА_3 права на оскарження постанови судді, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, що він є потерпілим.
Також, адвокат Мурай О.О. звернув увагу на те, що ОСОБА_2 перед початком руху, здійснюючи виїзд на проїзну частину, належним чином переконався у безпечності маневру та повільно виїхав на проїзну частину, не створюючи небезпеки для інших учасників дорожнього руху. При чому, на момент зіткнення з автомобілем Merscedes-Benz, він уже певний час рухався по проїзній частині, поки водій автомобіля Merscedes-Benz, порушуючи безпечну швидкість та недотримуючись безпечної дистанції, не допустив зіткнення. 
Крім цього, адвокат Мурай О.О. вважає, що схема дорожньо-транспортної пригоди, додана до протоколу про адміністративне правопорушення, суперечить обставинам справи, зокрема долученому ОСОБА_2 відеозапису, з якого вбачається, що останній виїхав на проїзну частину та проїхав по ній певну відстань перед зіткнення, разом з тим, згідно схеми дорожньо-транспортної пригоди зіткнення відбулось відразу навпроти місця, 

з якого виїздив ОСОБА_2 , а не на проїзній смузі.
Адвокат Мурай О.О. зазначає про розбіжності у кваліфікації працівниками поліції дій ОСОБА_2 , оскільки описані у протоколі про адміністративне правопорушення обставини відповідають порушенню пункту 10.2 Правил дорожнього руху, яким і передбачено порядок та вимоги щодо виїзду з прилеглої території, тоді як ОСОБА_2 інкриміновано порушення саме пункту 10.1 Правил дорожнього руху.
Вислухавши пояснення ОСОБА_3 та його представника - адвоката Зарубайка П.І., які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_2 та його захисника - адвоката Мурая О.О., які заперечували проти доводів апеляційної скарги, заслухавши думку судового експерта КНІДСЕ - Юрченка О.О. , вивчивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції розглядає обставини вчиненого правопорушення в межах, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення 
та визнані доведеними судом першої інстанції, за доводами, зазначеними в апеляційній скарзі.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
У постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як передбачено ст. 251 КУпАП.
Суд (суддя), у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченими статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Частиною 1 статті 9 КУпАПвизначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.
Тобто адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Отже, диспозиція ст. 124 КУпАП є бланкетною, оскільки містить посилання на правила дорожнього руху, а тому для визначення суті правопорушення та вирішення питання про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення необхідно встановити, які пункти правил дорожнього руху були порушені особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, та у чому полягали такі порушення.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху України (далі за змістом - ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п. 1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Пункт 1.9 ПДР України передбачає, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 558748 від 4 січня 2026 року, цього ж дня о 12 год. 45 хв. за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Гатне, бульвар Приозерний, 5-Б, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21074, д.н.з. НОМЕР_2 , перед початком руху, а саме при виїзді з прилеглої території, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем Merscedes-Benz, н.з.   НОМЕР_1 , який рухався в попутному напрямку. При ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками, потерпілі відсутні, чим порушив пункт 10.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП (с.с.1). 
Відповідно до п. 10.1 Правил дорожнього руху, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Під час складання зазначеного протоколу ОСОБА_2 надав пояснення, що 4 січня 2026 року він їхав на автомобілі ВАЗ 21074, д.н.з. НОМЕР_2 , по бульвару Приозерному, 5-Б у селі Гатне. Оскільки йому було потрібно припаркуватись, він зменшив швидкість і заїхав в карман навпроти заїзних воріт і зупинився там. Однак, там не було місця для паркування, тому він вирішив проїхати далі, рушив та проїхав біля 5 метрів, після чого відчув удар у задню частину автомобіля і побачив, що його наздогнав автомобіль Merscedes-Benz, н.з.   НОМЕР_1 (с.с.4). 
ОСОБА_3 у своїх письмових поясненнях зазначив, що рухався на автомобілі Merscedes-Benz, н.з. НОМЕР_1 , по бульвару Приозерному, 5-Б у селі Гатне. Автомобіль, що рухався перед ним, різко змінив траєкторію руху, зайнявши дорожній простір, через що йому не вистачило часу загальмувати раніше (с.с.3). 
З метою всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин події дорожньо-транспортної пригоди та її механізму, відповідно до положень ст. 273 КУпАП 

апеляційним судом у даній справі був залучений судовий експерт-автотехнік Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.
На виконання судового доручення директором вказаної експертної установи для участі у справі був призначений експерт відділу автотехнічних досліджень Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Юрченко О.О., який, вивчивши матеріали справи за протоколом про адміністративне правопорушення, складеним стосовно ОСОБА_2 , та відеозапис моменту зіткнення транспортних засобів, вислухавши пояснення водія ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 - адвоката Зарубайка П.І., суду апеляційної інстанції пояснив, що за наявними матеріалами справи, неможливо з технічної точки зору встановити наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями водія ОСОБА_2 та настанням дорожньо-транспортної пригоди, оскільки необхідно розраховувати швидкість руху транспортних засобів для з`ясування наявності у водія автомобіля Merscedes-Benz, н.з. НОМЕР_1 , технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем ОСОБА_2 .
При цьому, експерт Юрченко О.О. зазначив, що дії водія автомобіля Merscedes-Benz, н.з. НОМЕР_1 , мали регламентуватись пунктом 12.3 Правил дорожнього руху, тоді як водій автомобіля ВАЗ 21074, д.н.з. НОМЕР_2 , мав керуватись саме пунктом 10.1 цих Правил, однак за наявних у справі матеріалів, неможливо прийти до однозначного висновку про порушення ОСОБА_2 пункту 10.1 Правил дорожнього руху, яке б перебувало у причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. 
Також, експерт Юрченко О.О. зазначив, що з переглянутого відеозапису не вбачається, що водій ОСОБА_2 виїздить з прилеглої території, оскільки він перебуває в одну лінію з іншими автомобілями, що припарковані на проїзній частині. 
Експерт Юрченко О.О. зазначив, що у судовому засіданні, без проведення експертного дослідження та відповідних розрахунків, не можливо однозначно встановити чи мав ОСОБА_3 можливість уникнути зіткнення з автомобілем ОСОБА_2 та чи допустив останній порушення вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху, яке перебувало у причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Судом апеляційної інстанції учасникам справи роз`яснено право заявити під час апеляційного розгляду клопотання про призначення відповідної судової експертизи. Однак, своїм правом учасники справи не скористалися.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що за наявними матеріалами справи неможливо беззаперечно встановити, що не дотримання водієм ОСОБА_2 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди, наслідком якої є пошкодження транспортних засобів.
При цьому апеляційний суд зазначає, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення у вину ОСОБА_2 не ставилося порушення вимог інших пунктів Правил дорожнього руху України, а відтак апеляційний суд не здійснює аналіз відповідності дій ОСОБА_2 іншим пунктам ПДР України, на які посилається адвокат Зарубайко П.І. в апеляційній скарзі.
Також апеляційний суд погоджується з посиланням захисника Мурай О.О. про некоректне викладення змісту правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення, складеного стосовно ОСОБА_2 , так як матеріалами справи не підтверджується та обставина, що ОСОБА_2 виїздив з прилеглої території. 
При цьому положення пункту 10.1 Правил дорожнього руху не регулюють правила виїзду з прилеглої території, про що зазначено у пункті 10.2 Правил дорожнього руху, згідно яких, виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.
Отже, у протоколі про адміністративне правопорушення, складеного стосовно 

ОСОБА_2 , містяться протиріччя між описом вчиненого правопорушення та зазначеним пунктом Правил дорожнього руху, який порушив ОСОБА_2 .
Крім того, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що матеріалами справи не підтверджується висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_2 перед початком руху, здійснюючи виїзд на проїзну частину, переконався у безпечності маневру та здійснив виїзд без створення перешкод іншим учасникам дорожнього руху.
Статтею 62 Конституції України, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.
У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України" доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.
Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії, викладеній у протоколі про адміністративне правопорушення.
Наявність таких обставин, які свідчать про можливість іншої версії події, аніж викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, має бути спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною згідно з протоколом про адміністративне правопорушення. 
У суду відсутні повноваження вчиняти жодні процесуальні дії, ініціювання чи здійснення яких у змагальній судовій процедурі належало б до повноважень сторони обвинувачення, а тому в основу свого рішення суд покладає лише письмові матеріали, надані уповноваженим правоохоронним органом (протокол про адміністративне правопорушення, рапорт поліцейського, пояснення свідків) та самим водієм.
Разом з цим, під час апеляційного розгляду не було поза розумним сумнівом встановлено наявний причинний зв`язок між діями водія ОСОБА_2 та настанням наслідків у вигляді дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до заподіяння майнової 

шкоди, тобто вина ОСОБА_2 не є доведеною. 
Також апеляційний суд враховує суперечності, які містить протокол про адміністративне правопорушення, складений стосовно ОСОБА_2 , про що було зазначено вище.
У разі недоведеності наявності складу адміністративного правопорушення, яке зазначене у протоколі про адміністративне правопорушення, та не підтвердження його належними та допустимими доказами, провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення (п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП). 
Суд першої інстанції допустив протиріччя у своїх висновках, зазначивши, що ОСОБА_2 дотримався вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху, так як перед початком руху переконався у безпечності маневру та здійснив виїзд без створення перешкод іншим учасникам дорожнього руху, а у подальшому прийшов до висновку про недоведеність вини ОСОБА_2 , тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу представника громадянина Королівства Данія ОСОБА_3 - адвоката Зарубайка Петра Івановича задовольнити частково. 
Постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 2 лютого 2026 року про закриття провадження в адміністративній справі стосовно ОСОБА_2 за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно  ОСОБА_2 закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку із недоведеністю вини.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Рейнарт