Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №338/36/26
Провадження №2/338/932/26
06 липня 2026 року селище Богородчани
Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі: головуючого судді Куценка О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :

15 січня 2026 року ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №1089752 від 30 жовтня 2023 року у загальному розмірі 64886 грн 06 коп., з яких: 10707 грн 26 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 54178 грн 80 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати: сплачений судовий збір у розмірі 2662 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що 30 жовтня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту №1089752, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 12100 грн на умовах, визначених договором.
Позивач зазначив, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання у повному обсязі, кредитні кошти у безготівковій формі були перераховані на рахунок відповідача, однак відповідач належним чином не виконав обов`язку щодо повернення кредиту та сплати процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у вищевказаному розмірі.
21 червня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №21062024, за яким позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №1089752 від 30 жовтня 2023 року.
Заочним рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2026 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №1089752 від 30 жовтня 2023 року у загальному розмірі 64886 (шістдесят чотири тисячі вісімсот вісімдесят шість) гривень 06 копійок, з яких: 10707 (десять тисяч сімсот сім) гривень 00 копійок - заборгованість за тілом кредиту; 54178 (п`ятдесят чотири тисячі сто сімдесят вісім) гривень 00 копійок - заборгованість за процентами за користування кредитом.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» судовий збір у розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2026 року заяву відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Коротченко Дарія Сергіївна, про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2026 року скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Відповідач та його представник у заяві про перегляд заочного рішення заперечували проти задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на недоведеність факту отримання відповідачем кредитних коштів, відсутність первинних банківських документів, а також на неспівмірність і непропорційність заявлених до стягнення процентів, які більш ніж у п`ять разів перевищують суму основного боргу. Представник відповідача також посилалася на положення Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування», принципи справедливості, добросовісності та розумності, а також на практику Верховного Суду щодо необхідності оцінки судом умов договору споживчого кредитування на предмет їх справедливості та пропорційності.
Під час нового розгляду справи ухвалою суду від 02 червня 2026 року повторно витребувано у АТ «Універсал Банк» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: чи була успішною транзакція, здійснена 30 жовтня 2023 року в сумі 12100 грн на банківську картку № НОМЕР_1 , власником якої є ОСОБА_1 , та чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний банківський рахунок власника вказаної банківської картки.
На виконання ухвали суду АТ «Універсал Банк» листом від 15 червня 2026 року повідомило суд, що транзакція, здійснена 30 жовтня 2023 року в сумі 12100 грн на банківську картку № НОМЕР_1 , власником якої є ОСОБА_1 , була успішною, а грошові кошти за транзакцією були зараховані на відповідний банківський рахунок власника банківської картки № НОМЕР_1 .
Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
За змістом ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію, зокрема сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно зі ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти та її прийняття другою стороною, а електронний договір, підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Судом встановлено, що кредитний договір №1089752 від 30 жовтня 2023 року був укладений між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач пройшов процедуру ідентифікації в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця, ознайомився з умовами договору та підписав договір шляхом використання одноразового ідентифікатора.
Отже, суд приходить до висновку, що кредитний договір між первісним кредитором та відповідачем укладено належним чином і він за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Щодо факту надання кредитних коштів, суд зазначає таке.
Під час первісного розгляду справи відповідач не брав участі у її розгляді та не мав можливості надати свої заперечення. У заяві про перегляд заочного рішення відповідач поставив під сумнів факт перерахування та зарахування кредитних коштів на його рахунок.
З метою перевірки цих доводів судом витребувано відповідну інформацію у АТ «Універсал Банк». З отриманої відповіді банку вбачається, що транзакція від 30 жовтня 2023 року в сумі 12100 грн на банківську картку № НОМЕР_1 , власником якої є ОСОБА_1 , була успішною, а грошові кошти зараховані на відповідний банківський рахунок власника цієї банківської картки.
Таким чином, доводи відповідача щодо недоведеності факту отримання кредитних коштів спростовуються отриманою судом відповіддю банку, а факт надання відповідачу кредитних коштів суд вважає доведеним належними та допустимими доказами.
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання.
Відповідач доказів повного повернення отриманих кредитних коштів суду не надав. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що залишок заборгованості за тілом кредиту становить 10707 грн 26 коп. Вказаний розмір заборгованості за тілом кредиту відповідачем належними доказами не спростований, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.
Щодо переходу права вимоги, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок відступлення права вимоги за правочином.
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Із матеріалів справи вбачається, що 21 червня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №21062024, відповідно до якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №1089752 від 30 жовтня 2023 року.
Доказів визнання вказаного договору факторингу недійсним чи доказів його нікчемності суду не надано. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Отже, суд приходить до висновку, що ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» є належним кредитором та має право вимагати від відповідача виконання зобов`язання за кредитним договором.
Щодо заявлених до стягнення процентів за користування кредитом, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором.
Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність є загальними засадами цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.
Суд враховує, що спірні правовідносини виникли з договору споживчого кредиту, а відповідач є споживачем фінансової послуги, тобто слабшою стороною у договірних правовідносинах.
Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
У Рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 зазначено, що участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2025 року у справі №679/1103/23 звернув увагу, що під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватися чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
У цій же постанові Верховний Суд зазначив, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509, ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки проценти із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання перетворюються на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Із матеріалів справи вбачається, що за кредитним договором відповідачу було надано кредит у розмірі 12100 грн. Заявлений позивачем до стягнення розмір процентів становить 54178 грн 80 коп., тобто більш ніж у чотири рази перевищує початкову суму отриманого кредиту та більш ніж у п`ять разів перевищує залишок тіла кредиту, заявлений до стягнення у цій справі.
При цьому із паспорта споживчого кредиту вбачається, що стандартна процентна ставка становить 2,20 % на день, тобто 803 % річних, а орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою становить 107 932 грн, що на 95 832 грн перевищує суму фактично отриманого відповідачем кредиту в розмірі 12 100 грн, тобто майже у 8,9 раза більше від суми наданого кредиту. За таких обставин заявлений до стягнення розмір процентів втрачає характер справедливої плати за користування кредитними коштами та фактично набуває ознак надмірного фінансового обтяження для споживача, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, закріпленим у статтях 3, 509, 627 ЦК України, а також суперечить меті правового регулювання відносин у сфері споживчого кредитування.
Суд враховує, що саме по собі погодження сторонами процентної ставки у договорі не звільняє суд від обов`язку оцінити відповідні умови на предмет їх відповідності принципам справедливості, добросовісності та розумності, особливо у правовідносинах споживчого кредитування.
Оцінюючи заявлений до стягнення розмір процентів у сумі 54 178 грн 80 коп., суд приходить до висновку, що такий розмір не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, не забезпечує справедливого балансу прав та інтересів сторін договору, створює істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, а також покладає на відповідача непропорційний фінансовий тягар, який не узгоджується з правовою природою процентів як плати за користування кредитними коштами.
За своєю правовою природою проценти за користування кредитом є платою кредитодавцю за тимчасове правомірне користування позичальником наданими грошовими коштами. Проте розмір такої плати не може бути очевидно непропорційним сумі кредиту та фактично перетворюватися на засіб отримання кредитодавцем невиправданого майнового зиску за рахунок споживача, оскільки це суперечить засадам справедливості, добросовісності та розумності, на яких ґрунтуються цивільні правовідносини.
Разом з тим, суд враховує, що відповідач фактично користувався кредитними коштами, а тому позивач має право на отримання плати за користування кредитом.
Беручи до уваги суму наданого кредиту 12100 грн, характер спірних правовідносин, строк користування кредитними коштами, принципи справедливості, добросовісності, розумності та пропорційності, а також необхідність забезпечення балансу між правом кредитора на отримання плати за користування коштами і захистом споживача від надмірного фінансового тягаря, суд вважає обґрунтованим та співмірним стягнення з відповідача процентів за користування кредитом у розмірі 12100 грн.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 22807 грн 26 коп., з яких: 10707 грн 26 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 12100 грн - проценти за користування кредитом.
Щодо судових витрат, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем заявлено до стягнення 64886 грн 06 коп., суд задовольняє позовні вимоги в розмірі 22807 грн 26 коп., що становить 35,15 % від заявленої суми.
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2662 грн 40 коп., тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 935 грн 75 коп.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, позивач просить стягнути 8000 грн.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу суд враховує категорію справи, її складність, обсяг виконаної представником позивача роботи, ціну позову, характер спору, відсутність складних доказових питань з боку позивача, типовість спору, а також принципи розумності та співмірності.
Суд вважає заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу 8000 грн надмірним та таким, що не відповідає критеріям розумності і співмірності.
Водночас, з урахуванням часткового задоволення позову, суд вважає обґрунтованим визначити витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн та стягнути їх з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1054 грн 50 коп.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 258-268, 274-279, 352-355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №1089752 від 30 жовтня 2023 року у загальному розмірі 22807 (двадцять дві тисячі вісімсот сім) гривень 26 копійок, з яких: 10707 (десять тисяч сімсот сім) гривень 26 копійок - заборгованість за тілом кредиту; 12100 (дванадцять тисяч сто) гривень 00 копійок - проценти за користування кредитом.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» судовий збір у розмірі 935 (дев`ятсот тридцять п`ять) гривень 75 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1054 (одна тисяча п`ятдесят чотири) гривні 50 копійок.
Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус, 4-й поверх, код ЄДРПОУ 35234236.
Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Повне судове рішення складено 06 липня 2026 року.

Суддя: