Справа № 473/1675/26

РІШЕННЯ
іменем України

"15" липня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Ротар М.М., за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

в квітні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 51 724,17 грн..
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.09.2024 року між сторонами був укладений договір позики «ТехноПрофі» № 3025112606-043939. Відповідно до вказаного договору відповідачу був наданий кредит в сумі 14 160 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника. Кредит було надано строком на 360 днів з фіксованою процентною ставкою 346,75% річних від суми кредиту або ж 0,95% за кожен день від суми позики, сплатою комісії за видачу позики в розмірі 18% від чистої суми позики, яка нараховується одноразово та сплатою неустойки у виді штрафу, що нараховується в наступному порядку: на 2 день невиконання зобов`язання - штраф у розмірі 1 416 грн., на 5 день невиконання зобов`язання - штраф у розмірі 2 124 грн., на 10 день невиконання зобов`язання - штраф у розмірі 3 540 грн.
Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 51 724,17 грн., у тому числі заборгованість за кредитом у розмірі 10 757,38 грн., заборгованість за процентами в розмірі 33 886,79 грн., штраф в розмірі 7 080 грн..
Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача в повному обсязі.
Ухвалою суду від 13 квітня 2026 року відкрито провадження та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 
В судове засідання представник позивача не з`явилась, згідно поданої заяви просила про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи за місцем її реєстрації, причину неявки суду не повідомила. 
Враховуючи неявку в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. 
Зокрема суд встановив, 20.09.2024 року між сторонами був укладений договір позики «ТехноПрофі» № 3025112606-043939. Відповідно до вказаного договору відповідачу був наданий кредит в сумі 14 160 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника. Кредит було надано строком на 360 днів з фіксованою процентною ставкою 346,75% річних від суми кредиту або ж 0,95% за кожен день від суми позики, сплатою комісії за видачу позики в розмірі 18% від чистої суми позики, яка нараховується одноразово та сплатою неустойки у виді штрафу, що нараховується в наступному порядку: на 2 день невиконання зобов`язання - штраф у розмірі 1 416 грн., на 5 день невиконання зобов`язання - штраф у розмірі 2 124 грн., на 10 день невиконання зобов`язання - штраф у розмірі 3 540 грн.
Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №18698 від 20.09.2024 року, отримувач ОСОБА_1 , сума 14 160 грн., призначення платежу 1477785226 надання позики згідно договору кредитування №3025112606-043939 від 20.09.2024. 
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Вищевказаний договір був укладений з дотриманням вимог щодо укладення електронних правочинів, передбачених ч.ч. 1-3 ст.207, ч. 1 ст.1054, ч. 1 ст.1055 ЦК України, ст.ст.11,12 Закону України «Про електронну комерцію», який містить усю інформацію та умови, що є необхідними для даного виду договорів, складений в передбаченій законом формі, підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.
З матеріалів справи вбачається, що позичальник свої зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим за кредитним договором виникла заборгованість у загальному розмірі 51 724,17 грн., у тому числі заборгованість за кредитом у розмірі 10 757,38 грн., заборгованість за процентами в розмірі 33 886,79 грн., штраф в розмірі 7 080 грн..
Денна процента ставка за договором розрахована згідно ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», виходячи з умов кредитного договору.
Проценти за користування кредитом нараховані в межах строку дії договору по 14.09.2025 року.
Що стосується нарахування неустойки, то в цій частині слід зазначити наступне.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 вказав, що з аналізу положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень та ст.ст.1046,1049,1050,1054 ЦК України слід дійти висновку про те, що на кредитний договір розповсюджується дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Зважаючи на наведене, законодавцем звільнено позичальників від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦПК України, а також сплати неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24 лютого 2022 року, та такі нарахування підлягають списанню.
За встановленого, нарахована позивачем неустойка (штраф) не підлягає стягненню.
Таким чином, встановивши, що право позивача було порушено внаслідок неповернення кредиту відповідачем, позовні вимоги про стягнення тіла кредиту в межах суми заявлених позовних вимог у сумі 10 757,38 грн., заборгованості за відсотками 33 886,79 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З платіжної інструкції кредитного переказу коштів № 3170 від 31.03.2026 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2 662,40 грн. 
Враховуючи вищезазначене, та враховуючи ступінь задоволення позовних вимог (86%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2 289 грн. 66 коп..
Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн., то в цій частині суд виходить з наступного.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). 
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду копію Договору №03/01 про надання правової допомоги від 30.01.2024 року, укладеного між ТОВ «ФК «ТЕХНОФІНАНС» та адвокатом Кшуташвілі Вікторією Олексіївною, Актом про прийняття-передачу наданих послуг від 08.04.2026 р. з переліком наданих послуг та їх вартості в загальному розмірі 5 000 грн., квитанцією до прибуткового касового ордера №132 від 08.04.2026 року.
Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. При цьому, відповідач не заявляла клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, тобто на оплату адвокатських послуг, є доведеним, обґрунтованим та співмірним, зокрема, зі складністю та категорією даної справи, її значенням для сторін, обсягом наданих послуг адвокатом, часом, витраченим адвокатом на їх надання.
Тому, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково (86%), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 300 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України. 
Керуючись ст.ст.12,13,76-83,141,259,263-265,280-282,289 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС» (місцезнаходження: 49005, місто Дніпро, вулиця Глобинська, будинок 2, офіс 207/2, ЄДРПОУ 43868852) заборгованість за договором позики «ТехноПрофі» № 3025112606-043939 від 20.09.2024 року в розмірі 44 644,17 грн., у тому числі заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10 757,38 грн, заборгованість за процентами в розмірі 33 886,79 грн, судовий збір у розмірі 2 289,66 грн та витрати на правову допомогу 4 300 грн.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя М.М. Ротар