Справа № 674/14/25
Провадження № 2/674/38/26

РІШЕННЯ
іменем України 
11 серпня 2026 року м. Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Барателі Д.Т., за участю секретаря судового засідання Бойчук С.В., прокурора Ткаченко Н.В., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача Дунаєвецької міської ради - Беньо З.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Хмельницької обласної військової адміністрації (Хмельницької обласної державної адміністрації), до ОСОБА_1 , Дунаєвецької міської ради, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Департамент інформаційної діяльності, культури, національностей та релігій Хмельницької обласної державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками історико-культурного призначення, 
в с т а н о в и в :
Керівник Кам`янець-Подільської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Хмельницької обласної військової адміністрації (Хмельницької обласної державної адміністрації) (далі - Хмельницька ОВА) з позовом до ОСОБА_1 , Дунаєвецької міської ради та ФОП ОСОБА_2 , у якому просить усунути перешкоди власнику - державі в особі Хмельницької ОВА - у користуванні та розпорядженні земельними ділянками історико-культурного призначення загальною площею 1 га, що знаходяться на території Дунаєвецької міської територіальної громади в межах земельних ділянок з кадастровими номерами 6821887600:02:012:0003 (площею 0,5 га) та 6821887600:02:012:0012 (площею 0,5 га), шляхом визнання недійсним рішення 11 сесії Дунаєвецької міської ради VIII скликання від 07 травня 2021 року № 35-11/2021 "Про передачу громадянам безоплатно у власність земельних ділянок" у частині передачі у приватну власність ОСОБА_1 вказаних земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства; визнання незаконною та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_1 та права оренди ФОП ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 6821887600:02:012:0003 з одночасним припиненням усіх речових прав щодо неї; скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6821887600:02:012:0003; визнання незаконною та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_1 та права оренди ФОП ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 6821887600:02:012:0012 з одночасним припиненням усіх речових прав щодо неї; скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6821887600:02:012:0012.
Позов мотивовано тим, що в межах спірних земельних ділянок розташована територія пам`ятки археології місцевого значення "Двошарове городище". Землі, на яких розташовані пам`ятки археології, в силу ст. 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини" та ст. 84 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) належать до земель історико-культурного призначення, перебувають виключно у державній власності, є обмежено оборотоздатними об`єктами та не можуть передаватися у комунальну чи приватну власність. Материнська земельна ділянка площею 37,4355 га (кадастровий номер 6821887600:02:012:2000), з якої внаслідок поділу сформовано спірні ділянки, незаконно вибула з державної власності у комунальну на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 26 вересня 2018 року № 22-6557-СГ; цей наказ у відповідній частині вже визнано недійсним рішенням Господарського суду Хмельницької області у справі № 924/18/25. Захист інтересів держави прокурор здійснює у формі негаторного позову. Прокурор зазначає, що скасування лише права власності ОСОБА_1 без скасування похідного від нього права оренди ФОП ОСОБА_2 не призведе до повного відновлення прав держави, а збереження реєстрації ділянок як земель сільськогосподарського призначення створює загрозу руйнування пам`ятки внаслідок її обробітку.
Рух справи
Ухвалою судді Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача залучено Департамент інформаційної діяльності, культури, національностей та релігій Хмельницької обласної державної адміністрації.
Ухвалою суду від 11 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 03 липня 2025 року провадження у справі зупинено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі № 922/264/24 (провадження № 12-30гс25) - з огляду на те, що предметом перегляду було питання визначення належного та ефективного способу захисту права держави на землі історико-культурного призначення, на яких розташовані пам`ятки археології (розмежування негаторного та віндикаційного позовів).
04 березня 2026 року Великою Палатою Верховного Суду завершено касаційний перегляд та прийнято постанову у справі № 922/264/24 (провадження № 12-30гс25), яка оприлюднена 24 березня 2026 року.
Ухвалою суду від 12 червня 2026 року провадження у справі поновлено, справу призначено до судового розгляду.
01 липня 2026 року Кам`янець-Подільська окружна прокуратура подала клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження та заяву про зміну предмета позову, якою просила доповнити позовні вимоги, зокрема, вимогами про витребування спірних земельних ділянок у ОСОБА_1 на користь держави в порядку ст. 387 ЦК України (з п`яти вимог до дев`яти). Ухвалою суду від 28 липня 2026 року у задоволенні клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження відмовлено, а заяву про зміну предмета позову залишено без розгляду як подану після закінчення встановленого ч. 3 ст. 49 ЦПК України строку. Відтак справа розглянута по суті в межах позовних вимог, заявлених у позовній заяві.
Позиції учасників справи
Дунаєвецька міська рада у відзиві на позовну заяву від 13 лютого 2025 року проти позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі з підстав обрання неналежного способу захисту, зазначаючи, що земельну ділянку площею 37,4355 га (кадастровий номер 6821887600:02:012:2000) отримано у комунальну власність як землі запасу сільськогосподарського призначення на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 26 вересня 2018 року № 22-6557-СГ, а тому рада, розпоряджаючись нею, діяла на підставі, в межах повноважень і у спосіб, передбачені Конституцією та законами України (ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.ст. 81, 116, 117, 121, 122 ЗК України). Водночас рада покладалася на відомості Державного земельного кадастру (далі - ДЗК), які згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, є офіційними, об`єктивними та достовірними; на момент передачі земель у комунальну власність і подальшої їх передачі у приватну власність відомостей про належність спірної ділянки до земель історико-культурного призначення чи про обмеження у її використанні у ДЗК не було, а відповідна інформація до ради не надходила, тому рада не знала і не мала знати, що ця ділянка не може мати іншого, ніж держава, власника. Рада цільового призначення земель історико-культурного призначення не змінювала, а лише визначила вид використання в межах категорії земель сільськогосподарського призначення - для ведення особистого селянського господарства. Зазначають,що рішення від 10 грудня 2020 року № 35-2/2020 є ненормативним актом індивідуальної дії, який вичерпав свою дію внаслідок виконання, тому вимога про визнання його недійсним є неефективним способом захисту. Матеріали справи не містять доказів визнання судом незаконним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 26 вересня 2018 року № 22-6557-СГ. Одночасно вказали, що судові витрати на раду покладенню не підлягають, оскільки спір виник не внаслідок її неправильних дій (ч. 9 ст. 141 ЦПК України).
Прокурор у відповіді на відзив від 19 лютого 2025 року доводи Дунаєвецької міської ради вважав безпідставними, необґрунтованими та такими, що підлягають відхиленню, зазначивши, що земельна ділянка належить до земель історико-культурного призначення за самим фактом розташування на ній пам`ятки археології (ч. 1 ст. 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини"); такі землі є обмежено оборотоздатними, перебувають виключно у державній власності, а тому ОСОБА_1 не міг набути на них право приватної власності. Зазначив, що ані відсутність рішення уповноваженого органу про віднесення ділянки до земель історико-культурного призначення, ані відомості ДЗК про категорію земель правового режиму ділянки не змінюють, оскільки він зумовлений наявністю на ній об`єкта археології. Обов`язок вносити відомості про межі та режими використання території пам`ятки до ДЗК запроваджено ст. 14-1 Закону України "Про охорону культурної спадщини", якою цей Закон доповнено згідно із Законом України від 28 квітня 2021 року № 1423-IX, тобто після виготовлення проекту меж території пам`ятки (2014 рік). Крім того, спірна ділянка має ландшафтні особливості, описані в паспорті пам`ятки та в акті візуального обстеження від 25 листопада 2024 року (система валів заввишки до 3 м і ровів, круті скелясті схили, дерев`яний хрест на північно-східному валі), які дозволяють зробити обґрунтоване припущення щодо ймовірної історичної цінності об`єкта без спеціальних знань. Прокурор вказав, що рада на момент прийняття оспорюваного рішення не лише не була розпорядником земель історико-культурного призначення, а й цим рішенням фактично змінила їх цільове призначення, тому підстав вважати, що рішення вичерпало свою дію, немає; таке рішення є чинним і породжує правові наслідки, а відповідна позовна вимога є належною та ефективною (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 червня 2024 року у справі № 925/1133/18). Обрані способи захисту є ефективними, узгодженими між собою та відповідають практиці Верховного Суду, зокрема постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2024 року у справі № 927/1206/21. Прокурор просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Дунаєвецька міська рада у запереченні на відповідь на відзив від 10 березня 2025 року наполягала на доводах відзиву, додатково зазначивши, що відповідно до ст. 53 та ч. 1 ст. 54 ЗК України землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Міська рада отримала у комунальну власність землі запасу сільськогосподарського призначення і в межах цієї ж категорії земель при передачі їх у власність лише визначила вид цільового призначення - для ведення особистого селянського господарства, а тому твердження прокурора про зміну радою цільового призначення земель історико-культурного призначення є надуманим. В свою чергу,в відомості ДЗК є офіційними та вважаються об`єктивними і достовірними, якщо інше не доведено судом. Вказали, що ненормативні акти, з прийняттям яких виникають правовідносини щодо реалізації суб`єктивних прав, вичерпують свою дію виконанням, а тому позов про визнання їх недійсними задоволенню не підлягає (постанова Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 359/2258/17-ц). Дунаєвецька міська рада просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав обрання неналежного способу захисту.
Відповідач ОСОБА_1 відзиву на позов у встановлений строк не подав, однак Відповідач ОСОБА_1 відзив на позов не подав, однак подав до суду письмові заяви, датовані 22 березням 2025 року та 01 квітням 2025 року, в яких зазначив, що погоджується з вимогами Кам`янець-Подільської окружної прокуратури щодо витребування на користь держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами 68218876:00:02:012:0003 та 68218876:00:02:012:0012 площею по 0,5 га кожна, які належали йому на праві приватної власності, та не заперечує проти передачі цих ділянок у власність держави. Водночас просив суд урахувати, що виготовлення технічної документації із землеустрою та сама приватизація зазначених ділянок на підставі рішення 11 сесії Дунаєвецької міської ради VIII скликання від 07 травня 2021 були здійснені не самочинно, а з відома державних органів влади і відповідних служб. Пояснив, що територія Кривчицького городища фактично складається з двох частин - власне городища ("дитинець", або "Коротка грабина"), обнесеного захисними валами, та прилеглої до нього території, відомої в народі як "Довга грабина", які до 1987 року оброблялися колгоспом ім. Шевченка, після чого "дитинець" було оголошено пам`яткою археології та сільськогосподарські роботи на ньому припинено, про що було відомо всім мешканцям с. Кривчик, правлінню колгоспу та місцевим органам влади, тоді як про належність прилеглої території до складу городища не знав ніхто аж до останнього часу. Зазначив, що до середини 90-х років цю прилеглу територію обробляло КСП "Аврора", після чого Рахнівська сільська рада передала землю під городи місцевим жителям, у тому числі дідові відповідача ОСОБА_3 та матері - ОСОБА_4 , які обробляли її до недавнього часу, а згодом він приватизував ці ділянки, спершу обробляв їх особисто, після переїзду до м. Києва здав в оренду. Жодної шкоди городищу проведенням сільськогосподарських робіт завдано не було, оскільки ця земля оброблялася до нього. Просив суд урахувати ці факти та обставини, ухвалити правомірне рішення та не стягувати з нього грошові компенсації на користь держави.
Відповідач ФОП ОСОБА_2 у визначений судом строк відзиву на позов не подав, однак 27 березня 2025 року через представника - ОСОБА_5 надіслав додаткові пояснення, у яких зазначив, що укладав договори оренди добросовісно, покладаючись на відомості Державного реєстру речових прав, за якими власником ділянок значився ОСОБА_1 . По суті проти припинення права оренди не заперечував, просив не покладати на нього судові витрати. 
Прокурор у додаткових поясненнях від 15 квітня 2025 року, підтримав позов у повному обсязі, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, наголошуючи на обмеженій оборотоздатності земель історико-культурного призначення, в зв`язку з чим добросовісність відповідачів не має правового значення. Також зазначив, що скасування лише права власності ОСОБА_1 без скасування похідного права оренди ФОП ОСОБА_2 не призведе до повного відновлення прав держави.
У судовому засіданні 11 серпня 2026 року прокурор Ткаченко Н.В. позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив, у судових дебатах просила позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні вказав, що не заперечує проти відчуження належних йому земельних ділянок, водночас просив не стягувати з нього судові витріти.
Представник відповідача Дунаєвецької міської ради Беньо З.О. позов не визнала, підтримала доводи, викладені у відзиві та запереченні ради. 
Відповідач ФОП ОСОБА_2 , представники Хмельницької ОВА та третьої особи - Департаменту інформаційної діяльності, культури, національностей та релігій Хмельницької обласної державної адміністрації у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заслухавши думку учасників справи, які з`явилися, суд ухвалив розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явилися.
Обставини, встановлені судом
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив такі обставини.
Об`єкт культурної спадщини - пам`ятку археології місцевого значення "Двошарове городище" біля с. Кривчик (урочища Коротка та Довга Грабина; трипільське поселення IV–II тис. до н.е. та городище скіфського часу) - взято на державний облік рішенням виконавчого комітету Хмельницької обласної ради народних депутатів від 01 квітня 1987 року № 73. Паспорт пам`ятки виготовлено 05 квітня 1987 року.
У 2014 році на замовлення уповноваженого органу охорони культурної спадщини виготовлено "Проект меж території, зон охорони та режимів їх використання пам`ятки археології "Городище двошарове с. Кривчик" з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (без виділення в окреме землеволодіння) на території Рахнівської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області", затверджений Управлінням культури, національностей, релігій та туризму Хмельницької обласної державної адміністрації. Згідно з цією документацією площа території пам`ятки становить 20,7045 га, площа її охоронної зони - 28,9784 га; документація містить каталоги координат поворотних точок зовнішніх меж території пам`ятки та її охоронної зони, схему розташування межових знаків і акт їх встановлення на місцевості.
Наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 19 квітня 2024 року № 294 "Про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України" пам`ятку "Двошарове городище" (охоронний номер 342-Хм) занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України як пам`ятку археології місцевого значення. Охоронний договір на пам`ятку не укладався у зв`язку з відсутністю відомостей про власника земельної ділянки, на якій вона розташована.
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 30 серпня 2018 року № 22-5598-СГ затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Дунаєвецького (нині - Кам`янець-Подільського) району, на підставі якої до ДЗК внесено відомості, зокрема, про земельну ділянку з кадастровим номером 6821887600:02:012:2000 площею 37,4355 га. Згідно з п.п. 6.7, 6.8 висновку про розгляд цієї технічної документації від 23 серпня 2018 року № 53 на сформованих земельних ділянках особливо цінні землі відсутні.
При цьому листом від 03 квітня 2018 року № 04-638, наданим на запит Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 28 березня 2018 року № 32-22-0.41-93/90-18, Управління культури, національностей, релігій та туризму Хмельницької обласної державної адміністрації поінформувало орган виконавчої влади про взяті на облік об`єкти культурної спадщини та надало в електронному вигляді переліки пам`яток археології і проекти встановлених меж їх територій.
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 26 вересня 2018 року № 22-6557-СГ "Про передачу земель із державної у комунальну власність" Дунаєвецькій міській об`єднаній територіальній громаді в особі Дунаєвецької міської ради передано у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 8701,4404 га, у тому числі земельну ділянку з кадастровим номером 6821887600:02:012:2000 площею 37,4355 га (пункт 622 додатку до наказу). 28 вересня 2018 року підписано акт приймання-передачі земельних ділянок. 24 грудня 2019 року державним реєстратором Дунаєвецької міської ради зареєстровано право комунальної власності на цю земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2000821068218).
Рішенням 70 сесії Дунаєвецької міської ради VII скликання від 14 травня 2020 року № 11-70/2020 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 6821887600:02:012:2000 площею 37,4355 га за межами населеного пункту с. Кривчик на 13 земельних ділянок, серед яких - спірна земельна ділянка з кадастровим номером 6821887600:02:012:0010 площею 0,5 га. 03серпня 2020 року у зв`язку з поділом закрито розділ щодо материнської земельної ділянки, а 06 серпня 2020 року право комунальної власності зареєстровано на новостворені земельні ділянки.
Поземельну книгу на земельну ділянку з кадастровим номером 6821887600:02:012:0010 площею 0,5 га відкрито 27 квітня 2020 року (категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, код цільового призначення - землі запасу). 02 жовтня 2020 року до Поземельної книги на підставі документації із землеустрою за зверненням від 30 вересня 2020 року внесено зміни щодо коду цільового призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства.
Рішенням 11 сесії Дунаєвецької міської ради VIII скликання від 07 травня 2021 року № 35-11/2021 "Про передачу громадянам безоплатно у власність земельних ділянок" затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) та передано безоплатно у власність ОСОБА_1 земельні ділянку для ведення особистого селянського господарства з кадастровими номерами 6821887600:02:012:0003 та 6821887600:02:012:0012 за межами населеного пункту с. Кривчик. 25 травня 2021 року державним реєстратором Дунаєвецької міської ради за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на ці земельні ділянки.
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 26 лютого 2025 року у справі № 924/18/25, яке набрало законної сили 21 березня 2025 року, за позовом керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької ОВА до Дунаєвецької міської ради та Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області визнано недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 26 вересня 2018 року № 22-6557-СГ у частині передачі у комунальну власність Дунаєвецької міської об`єднаної територіальної громади в особі Дунаєвецької міської ради земельної ділянки з кадастровим номером 6821887600:02:012:2000 площею 37,4355 га (пункт 622 додатку до наказу), а також скасовано державну реєстрацію права комунальної власності та державну реєстрацію у ДЗК сформованих із неї земельних ділянок з кадастровими номерами 6821887600:02:012:0013 і 6821887600:02:012:0015.
Відповідно до листа ТОВ "Джафар" від 09 жовтня 2024 року № 15 та виготовленого на його виконання збірного кадастрового плану роботи із співставлення координат поворотних точок зовнішніх меж земельних ділянок з межами території пам`ятки виконано сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_6 (кваліфікаційний сертифікат № 000787 від 23 січня 2013 року, свідоцтво про підвищення кваліфікації серії СПК № 6/28-09-20 від 01 жовтня 2020 року) із використанням каталогів координат у державній системі координат СК-63. За результатами співставлення встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами 6821887600:02:012:0001, 6821887600:02:012:0004, 6821887600:02:012:0005, 6821887600:02:012:0007, 6821887600:02:012:0009, 6821887600:02:012:0010, 6821887600:02:012:0003, 6821887600:02:012:0012, 6821887600:02:012:0013, 6821887600:02:012:0015 розташовані в межах території пам`ятки археології "Двошарове городище".
Актом візуального обстеження від 25 листопада 2024 року, складеним фахівцями Хмельницького обласного науково-методичного центру культури і мистецтв, встановлено, що пам`ятка витягнута з північного заходу на південний схід і складається з центральної частини (дитинця) та прилеглої до неї з південного сходу периферійної частини; ці частини обнесені валами та ровами і розділені між собою валом (до 3 м) та ровом (до 0,5 м); орієнтовна площа периферійної частини втричі перевищує площу центральної. Периферійна частина, у межах якої розташована спірна земельна ділянка, завершується знівельованими валом та ровом, що проходять по полю, і використовується для ведення сільського господарства із залученням техніки для механічного обробітку землі, що призводить до розтягування та руйнування рову і валу.
Нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки згідно з витягом із технічної документації від 12 вересня 2024 року № НВ-9948148452024 становить 1 781 грн 73 коп.
Листом від 01 листопада 2024 року № 52-8331вих-24 окружна прокуратура повідомила Хмельницьку ОВА про виявлені порушення та запитала, чи вживалися і чи вживатимуться заходи для захисту порушених інтересів держави. Листом від 29 листопада 2024 року № 99/24-12-11442/2024 Хмельницька ОВА повідомила, що у зв`язку з обмеженим фінансуванням заходів судового захисту не вживала та не заперечує проти здійснення прокуратурою представництва інтересів держави. 25 грудня 2024 року прокуратура скерувала Хмельницькій ОВА повідомлення про намір здійснювати представництво інтересів держави в суді.
Мотиви суду та застосовані норми права
Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган.
Повноваження щодо розпорядження землями державної власності за межами населених пунктів належать обласній державній адміністрації (ч. 5 ст. 122 ЗК України), тобто у спірних правовідносинах - Хмельницькій ОВА. Цей орган, будучи повідомленим про порушення, заходів судового захисту не вжив і письмово підтвердив відсутність таких заходів (лист від 29 листопада 2024 року № 99/24-12-11442/2024). Порядок, передбачений ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурором дотримано, про намір здійснювати представництво Хмельницьку ОВА повідомлено завчасно.
Викладене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у постановах від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 та від 12 березня 2024 року у справі № 927/1206/21. Підстави для представництва прокурором інтересів держави у цій справі наявні.
Щодо правового режиму земель, на яких розташована пам`ятка археології
Відповідно до ст. 54 Конституції України культурна спадщина охороняється законом; держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (ст. 14 Конституції України).
Згідно з п. "д" ч. 1 ст. 19 та ст. 53 ЗК України землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, належать до земель історико-культурного призначення. Статтею 150 ЗК України такі землі віднесено до особливо цінних. За п. "г" ч. 4 ст. 84 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти історико-культурного призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом, є виключно державною власністю.
За ч. 2 ст. 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини" від 08 червня 2000 року № 1805-III усі пам`ятки археології є державною власністю, а за ч. 6 цієї статті землі, на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовані пам`ятки археології - поля давніх битв. Згідно з ч. 1 ст. 34 цього Закону землі, на яких розташовані пам`ятки, належать до земель історико-культурного призначення.
Системний аналіз наведених норм свідчить, що приписи ч. 2 та ч. 6 ст. 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини" є спеціальними щодо земель під пам`ятками археології та мають пріоритет над загальною нормою ст. 54 ЗК України, яка допускає перебування земель історико-культурного призначення у різних формах власності. Належність земельної ділянки до земель історико-культурного призначення зумовлюється самим фактом розташування на ній пам`ятки археології, а не внесенням відповідних відомостей до реєстрів (постанова Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 813/4701/16, пункт 40).
Пам`ятки археології зазвичай знаходяться безпосередньо у глибині земної поверхні і нерозривно пов`язані із земельними ділянками, на яких розташовані; правовий режим такої земельної ділянки не може відрізнятися від правового режиму самої пам`ятки, яка не може перебувати у приватній чи комунальній власності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2024 року у справі № 927/1206/21). Землі, на яких розташовані пам`ятки археології, є обмежено оборотоздатними об`єктами цивільних прав (ст. 178 ЦК України; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц) і не можуть належати іншому, ніж держава, власнику.
Оскільки судом встановлено, що спірна земельна ділянка розташована в межах території пам`ятки археології "Двошарове городище", вона за своїм правовим режимом є землею історико-культурного призначення, перебуває виключно у державній власності та не могла передаватися ані з державної у комунальну, ані з комунальної у приватну власність.
Щодо преюдиційного значення рішення у справі № 924/18/25
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 26 лютого 2025 року у справі № 924/18/25, яке набрало законної сили 21 березня 2025 року, визнано недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 26 вересня 2018 року № 22-6557-СГ у частині передачі у комунальну власність Дунаєвецької міської об`єднаної територіальної громади земельної ділянки з кадастровим номером 6821887600:02:012:2000 площею 37,4355 га (пункт 622 додатку до наказу). Учасниками тієї справи були, зокрема, керівник Кам`янець-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької ОВА та Дунаєвецька міська рада, які є учасниками і цієї справи.
Спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 6821887600:02:012:0003 та 6821887600:02:012:0012 сформовані саме внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером 6821887600:02:012:2000, площею 37,4355 га. Отже, обставина незаконності передачі цієї материнської земельної ділянки з державної у комунальну власність на підставі наказу від 26 вересня 2018 року № 22-6557-СГ є встановленою рішенням суду, що набрало законної сили, і додаткового доказування у цій справі не потребує. Наведене підтверджує неправомірність усього подальшого ланцюга розпорядження цими землями, у тому числі їх поділу та безоплатної передачі у приватну власність ОСОБА_1 .
Щодо доказів розташування спірної ділянки в межах пам`ятки та доводів про відомості ДЗК
Факт розташування спірної земельної ділянки в межах території пам`ятки підтверджується належними, допустимими та достовірними доказами - збірним кадастровим планом, виготовленим ТОВ "Джафар" на підставі листа від 09 жовтня 2024 року № 15 сертифікованим інженером-землевпорядником, паспортом пам`ятки 1987 року, проектом меж території та зон охорони пам`ятки 2014 року, який містить каталоги координат поворотних точок зовнішніх меж, а також актом візуального обстеження від 25 листопада 2024 року. Доказів, які б спростовували результати співставлення координат, учасники справи не подали, клопотань про призначення експертизи не заявляли.
Доводи Дунаєвецької міської ради про відсутність у ДЗК відомостей про належність спірної ділянки до земель історико-культурного призначення та про обмеження у її використанні суд відхиляє. Правовий режим землі визначається законом і фактом розташування на ній пам`ятки, а не наявністю чи відсутністю записів у реєстрах; відсутність таких відомостей не свідчить про відсутність пам`ятки в натурі та не позбавляє землю режиму історико-культурного призначення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2024 року у справі № 927/1206/21).
Суд враховує й те, що обов`язок вносити відомості про межі та режими використання територій пам`яток до ДЗК запроваджено ст. 14-1 Закону України "Про охорону культурної спадщини", якою цей Закон доповнено згідно із Законом України від 28 квітня 2021 року № 1423-IX, тобто після затвердження проекту меж території пам`ятки (2014 рік) і після виникнення спірних правовідносин. Відсутність відповідних записів за таких обставин не легітимізує передачу цих земель у комунальну та приватну власність.
Крім того, органи влади про наявність пам`ятки та про виготовлені проекти меж її території були обізнані: ще до затвердження документації із землеустрою щодо інвентаризації земель Управління культури, національностей, релігій та туризму Хмельницької обласної державної адміністрації листом від 03 квітня 2018 року № 04-638 надало Головному управлінню Держгеокадастру у Хмельницькій області переліки пам`яток археології та проекти встановлених меж їх територій. Незважаючи на це, у висновку про розгляд технічної документації із землеустрою від 23 серпня 2018 року № 53 зазначено про відсутність на сформованих земельних ділянках особливо цінних земель, а земельну ділянку, у межах якої розташована пам`ятка, сформовано та передано як землю сільськогосподарського призначення.
Щодо доводів про добросовісність
Доводи відповідачів про те, що вони не знали і не могли знати про неможливість перебування спірної землі у комунальній та приватній власності, суд відхиляє.
Спірна земельна ділянка має зовнішні, об`єктивні та видимі ознаки, характерні для земель історико-культурного призначення: за актом візуального обстеження від 25 листопада 2024 року та паспортом пам`ятки об`єкт складається із системи валів (заввишки до 3 м) та ровів, пристосованих до ландшафту, оточений крутими скелястими схилами, а на північно-східному валі встановлено дерев`яний хрест висотою понад 3 м. Такі ознаки за умови розумної обачності дозволяли припустити ймовірну історичну цінність об`єкта без спеціальних знань, а отже, набувачі знали або повинні були знати, що ця земля не може мати іншого, ніж держава, власника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).
Крім того, за правовою позицією Європейського суду з прав людини (рішення у справі "Пайн Велі Девелопмент Лтд та інші проти Ірландії" від 23 жовтня 1991 року) "правомірні очікування" виникають за умови дотримання особою всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу. Оскільки спірна земля передавалася всупереч імперативній забороні закону та особою, яка не мала повноважень нею розпоряджатися, правомірних очікувань щодо набуття права приватної власності на неї у ОСОБА_1 виникнути не могло.
За правовою природою заявлений позов є негаторним - він спрямований на усунення перешкод власнику-державі у користуванні та розпорядженні землею, а не на повернення втраченого володіння (ст. 391 ЦК України, ч. 2 ст. 152 ЗК України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, поданою до ухвалення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України). Жоден з відповідачів такої заяви у цій справі не подав.
Незалежно від цього суд зазначає, що негаторний позов може бути пред`явлений упродовж усього часу, поки триває відповідне правопорушення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, пункти 52, 96). Цей підхід підтверджено у пункті 322 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2026 рокуу справі № 922/264/24: "Ефективним способом захисту прав держави на земельну ділянку історико-культурного призначення, на якій розташована пам`ятка археології, є негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки". Оскільки порушення права держави триває, позовна давність до заявлених вимог не застосовується.
Щодо ефективного способу захисту та вимоги про визнання недійсним рішення ради
Провадження у справі зупинялося до завершення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 922/264/24, у якій вирішувалося питання розмежування негаторного та віндикаційного позовів у спорах щодо земель, на яких розташовані пам`ятки археології.
У постанові від 04 березня 2026 року у справі № 922/264/24 (провадження № 12-30гс25) Велика Палата Верховного Суду в розділі "Висновки щодо застосування норм права" зазначила, що "у випадках, коли на певний об`єкт нерухомого майна за жодних умов не може виникнути право приватної власності, державна реєстрація цього права не змінює володільця відповідного об`єкта, а тому порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади слід розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням власника володіння. Належним способом захисту прав власника у цих випадках є негаторний позов" (пункт 319), а також що "ефективним способом захисту прав держави на земельну ділянку історико-культурного призначення, на якій розташована пам`ятка археології, є негаторний позов" (пункт 322).
Отже, Велика Палата Верховного Суду не відступила від висновків, викладених у постанові від 12 березня 2024 року у справі № 927/1206/21, а підтвердила їх. Обраний прокурором спосіб захисту в частині усунення перешкод шляхом визнання незаконною та скасування державної реєстрації права приватної власності і скасування державної реєстрації земельної ділянки є належним та ефективним.
Водночас щодо вимоги про визнання недійсним рішення 11 сесії Дунаєвецької міської ради VIII скликання від 07 травня 2021 року № 35-11/2021 суд зазначає таке.
Це рішення є ненормативним актом індивідуальної дії, який застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією конкретних суб`єктивних прав. Своєї дії воно вичерпало виконанням - державною реєстрацією 25 травня 2021 року за ОСОБА_1 права приватної власності на земельну ділянку. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду, є неефективним способом захисту прав особи (постанови від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20, пункт 9.67; від 05 липня 2023 року у справі № 912/2797/21, пункт 8.13; від 12 вересня 2023 року у справі № 910/8413/21, пункт 180).
Посилання прокурора на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 червня 2024 року у справі № 925/1133/18 суд відхиляє. У тій справі Велика Палата Верховного Суду виснувала, що рішення органу місцевого самоврядування у частині зміни цільового призначення земельної ділянки не вичерпує своєї дії виконанням, є чинним, породжує правові наслідки, а тому вимога про визнання його незаконним і скасування є належною та ефективною, якщо порушення інтересів держави полягає саме в незаконній зміні категорії земель за цільовим призначенням.
Обставини цієї справи є іншими. Оспорюваним рішенням від 07 травня 2021 року № 35-11/2021 Дунаєвецька міська рада затвердила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) та передала земельну ділянку у власність, однак ані категорії земель, ані виду цільового призначення цим рішенням не змінювала: земельну ділянку сформовано та внесено до ДЗК як землю сільськогосподарського призначення ще у 2020 році, а код цільового призначення "для ведення особистого селянського господарства" внесено до Поземельної книги 02 жовтня 2020 року, тобто до прийняття оспорюваного рішення. Фактична ж зміна призначення земель, у межах яких розташована пам`ятка, відбулася, як зазначає і сам прокурор у позовній заяві, під час інвентаризації та формування материнської земельної ділянки з кадастровим номером 6821887600:02:012:2000 наказами Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 30.08.2018 № 22-5598-СГ та від 26 вересня 2018 року № 22-6557-СГ; вимога щодо цього наказу в цьому позові не пред`являлася і вже вирішена рішенням Господарського суду Хмельницької області у справі № 924/18/25.
Задоволення вимоги про визнання недійсним рішення ради само по собі не відновлює становища, яке існувало до порушення, оскільки правові наслідки цього рішення усуваються скасуванням державної реєстрації права приватної власності та державної реєстрації земельної ділянки, тобто рештою заявлених вимог. За таких обставин цей спосіб захисту не є ефективним.
Разом з тим за усталеною практикою Верховного Суду суд незалежно від того, чи оскаржується ненормативний акт, зобов`язаний надати йому правову оцінку в мотивувальній частині рішення (постанови Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 748/1230/21, від 25.01.2023 у справі № 676/3119/20). Надаючи таку оцінку, суд констатує, щорішення 11 сесії Дунаєвецької міської ради VIII скликання від 07 травня 2021 року № 35-11/2021 у частині передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельних ділянок з кадастровими номерами 6821887600:02:012:0003 та 6821887600:02:012:0012 є незаконним, оскільки прийняте всупереч ч. 2, 6 ст. 17 Закону України "Про охорону культурної спадщини", п. "г" ч. 4 ст. 84 та ч. 5 ст. 122 ЗК України - з перевищенням повноважень ради щодо розпорядження землями, які перебувають виключно у державній власності і розпорядження якими за межами населених пунктів належить обласній державній адміністрації.
З огляду на неефективність цього способу захисту у задоволенні позовної вимоги про визнання зазначеного рішення недійсним слід відмовити, що не перешкоджає задоволенню решти позовних вимог.
Щодо застосування ч. 2 ст. 391 ЦК України
Законом України від 12 березня 2025 року № 4292-IX "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача", який набрав чинності 09 квітня 2025 року, статтю 391 ЦК України доповнено частиною другою, за якою, якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, та не мають зворотної дії у часі; за ч. 3 цієї статті, якщо цивільні відносини виникли раніше, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 4292-IX зворотну дію в часі надано його положенням виключно у двох частинах: у частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна - у справах, у яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, та у частині порядку обчислення і перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо нерухомого майна. Положенням, якими статтю 391 ЦК України доповнено частиною другою, зворотної дії в часі не надано.
Спірні правовідносини у цій справі виникли внаслідок прийняття Дунаєвецькою міською радою рішення від 07 травня 2021 року № 35-11/2021, державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_1 25.05.2021 та державної реєстрації права оренди ФОП ОСОБА_2 02.08.2022, тобто до набрання чинності Законом України № 4292-IX. Відтак ч. 2 ст. 391 ЦК України до цих правовідносин не застосовується.
Крім того, постанову у справі № 922/264/24 Велика Палата Верховного Суду ухвалила 04 березня 2026 року, тобто майже через рік після набрання чинності зазначеним Законом, і сформулювала наведені у п. 5.7 цього рішення висновки без будь-яких застережень щодо ч. 2 ст. 391 ЦК України.
Суд також зазначає, що за наведеною правовою позицією Великої Палати Верховного Суду та за встановлених в цій справі обставин презюмується, що держава володіння спірною земельною ділянкою не втрачала, оскільки державна реєстрація права приватної власності на об`єкт, щодо якого таке право за жодних умов виникнути не може, володільця не змінює, тоді як витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України) передбачає попередню втрату володіння власником.
Щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки та речового права на неї
Право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права (ст.ст. 125, 126 ЗК України). Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, відповідні права припиняються.
Оскільки ОСОБА_1 набув право приватної власності на землю історико-культурного призначення з порушенням імперативних приписів закону та на підставі рішення органу, який не мав повноважень розпоряджатися цією землею, державна реєстрація цього права підлягає визнанню незаконною та скасуванню з одночасним припиненням усіх речових прав щодо земельної ділянки.
За ч. 9 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Згідно з ч. 13 ст. 79-1 ЗК України, ч. 10 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" та п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, державна реєстрація земельної ділянки скасовується, зокрема, на підставі судового рішення, і таке скасування допускається виключно з одночасним припиненням усіх речових прав та їх обтяжень, зареєстрованих щодо цієї ділянки.
Спірну земельну ділянку сформовано та зареєстровано як землю сільськогосподарського призначення всупереч її дійсному правовому режиму землі історико-культурного призначення, а тому вона не може існувати у встановлених межах як відповідний об`єкт цивільних прав. Без скасування державної реєстрації земельної ділянки землі історико-культурного призначення й надалі обліковуватимуться як землі сільськогосподарського призначення та зазнаватимуть руйнування внаслідок використання не за цільовим призначенням. Скасування державної реєстрації ділянки у ДЗК надасть державі можливість сформувати та зареєструвати земельну ділянку в межах пам`ятки відповідно до її правового режиму, що є ефективним способом захисту.
Право оренди ФОП ОСОБА_2 є похідним від права власності ОСОБА_1 ; особа, яка не має законного права власності, не може передати в оренду більше прав, ніж має сама (ст. 761 ЦК України). Посилання ФОП ОСОБА_2 на добросовісність не може бути підставою для збереження його права за рахунок інтересів держави в охороні невідтворного об`єкта культурної спадщини. Скасування реєстрації лише права власності без скасування похідного права оренди не призвело б до повного відновлення прав держави, тому обидва речові права підлягають одночасному припиненню.
Щодо сумісності втручання з гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції
Втручання у право власності має бути законним, переслідувати суспільний інтерес і бути пропорційним (ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Велика Палата Верховного Суду у пункті 299 постанови від 04 березня 2026 року у справі № 922/264/24 наголосила, що не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору. У цій справі така обставина відсутня: за збірним кадастровим планом ТОВ "Джафар", виготовленим на підставі листа від 09 жовтня 2024 року № 15, спірна земельна ділянка розташована в межах території пам`ятки археології "Двошарове городище", тому застосовані способи захисту не зачіпають майна, щодо якого спір не виник.
Втручання ґрунтується на нормах прямої дії (ст. 54 Конституції України, ст.ст. 19, 53, 84, 150 ЗК України, ст.ст. 17, 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини") і є законним. Воно переслідує легітимну суспільну мету - збереження пам`ятки археології як невідтворного джерела інформації про зародження і розвиток цивілізації та об`єкта, що становить національну культурну цінність (зобов`язання держави за ст. 54 Конституції України та Європейською конвенцією про охорону археологічної спадщини, ратифікованою Законом України від 10 грудня 2003 року № 1369-IV).
Застосовані способи захисту є пропорційними: спірна земельна ділянка розташована в межах території пам`ятки та використовується для сільськогосподарського обробітку, що руйнує вали й рови городища; ОСОБА_1 набув ділянки безоплатно, а їх нормативна грошова оцінка є незначною (2 729,14 грн та 7 578,69 грн), тож позбавлення цих прав не покладає на відповідачів надмірного індивідуального тягаря. Справедливий баланс між суспільним інтересом і приватними інтересами відповідачів дотримано.
З урахуванням наведеного позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині усунення перешкод власнику - державі шляхом скасування державної реєстрації речових прав та державної реєстрації земельних ділянок. У задоволенні вимоги про визнання недійсним рішення 11 сесії Дунаєвецької міської ради VIII скликання від 07 травня 2021 року № 35-11/2021 слід відмовити як у виборі неефективного способу захисту. Відтак позов підлягає частковому задоволенню.
Щодо заходів забезпечення позову
Ухвалою суду від 16 січня 2025 року задоволено заяву керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури про забезпечення позову: накладено арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами 6821887600:02:012:0003 та 6821887600:02:012:0012, заборонено ОСОБА_1 розпоряджатися ними, змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання з іншими земельними ділянками.
У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України).
Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
За подання позовної заяви, яка містить п`ять вимог немайнового характеру, підлягав сплаті судовий збір у розмірі 15 140,00 грн (5 ? 3 028,00 грн); сплачено платіжними інструкціями від 23 грудня 2024 року № 4361 (10 598,00 грн), № 4362 (866,23 грн), № 4363 (1061,04 грн) та № 4364 (2 614,73 грн).
За подання заяви про забезпечення позову сплачено судовий збір у розмірі 1 514,00 грн (платіжна інструкція від 23 грудня 2024 року № 4365); цю заяву задоволено ухвалою суду від 16 січня 2025 року.
Оскільки з п`яти заявлених вимог задоволено чотири, відшкодуванню підлягає судовий збір за подання позовної заяви у сумі 12 112,00 грн (4 ? 3 028,00 грн) та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у сумі 1 514,00 грн, а всього - 13 626,00 грн.
Питання повернення сплаченої суми судового збору за подання заяви про зміну предмета позову вирішується в порядку, встановленому ст. 7 Закону України "Про судовий збір", за заявою платника і не є предметом вирішення при ухваленні рішення по суті спору.
Згідно з ч. 9 ст. 141 ЦПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Спір у цій справі виник унаслідок неправомірного розпорядження Дунаєвецькою міською радою земельними ділянками, які перебувають виключно у державній власності і розпорядження якими радам не належить. ОСОБА_1 набув спірні ділянки безоплатно на підставі рішення органу місцевого самоврядування і самостійних дій, які б зумовили виникнення спору, не вчиняв; ФОП ОСОБА_2 набув право оренди як добросовісний орендар, покладаючись на відомості Державного реєстру речових прав, і так само не вчиняв дій, що спричинили спір. За таких обставин доводи Дунаєвецької міської ради про безпідставність покладення на неї судових витрат суд відхиляє, а судовий збір у сумі 13 626,00 грн підлягає стягненню з Дунаєвецької міської ради на користь Хмельницької обласної прокуратури.
Керуючись ст. 12, 13, 76–82, 89, 141, 258, 259, 263–265, 268, 273, 293, 315, 319, 354 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Позов керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Хмельницької обласної військової адміністрації (Хмельницької обласної державної адміністрації), до ОСОБА_1 , Дунаєвецької міської ради, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Департамент інформаційної діяльності, культури, національностей та релігій Хмельницької обласної державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками історико-культурного призначення задовольнити частково.
Усунути перешкоди власнику - державі в особі Хмельницької обласної військової адміністрації (Хмельницької обласної державної адміністрації) у користуванні та розпорядженні земельними ділянками історико-культурного призначення загальною площею 1 га, що знаходяться на території Дунаєвецької міської територіальної громади в межах земельних ділянок з кадастровими номерами 6821887600:02:012:0003 (площею 0,5 га) та 6821887600:02:012:0012 (площею 0,5 га), шляхом:
визнання незаконною та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_1 та права оренди Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 6821887600:02:012:0003 (площею 0,5 га) з одночасним припиненням цим рішенням усіх речових прав щодо вказаної земельної ділянки;
скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6821887600:02:012:0003 (площею 0,5 га);
визнання незаконною та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_1 та права оренди Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 6821887600:02:012:0012 (площею 0,5 га) з одночасним припиненням цим рішенням усіх речових прав щодо вказаної земельної ділянки;
скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6821887600:02:012:0012 (площею 0,5 га).
У задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним рішення 11 сесії Дунаєвецької міської ради VIII скликання від 07 травня 2021 року № 35-11/2021 "Про передачу громадянам безоплатно у власність земельних ділянок" у частині передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельних ділянок з кадастровими номерами 6821887600:02:012:0003 та 6821887600:02:012:0012 відмовити.
Стягнути з Дунаєвецької міської ради на користь Хмельницької обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02911102, р/р UA188201720343120002000002814, Банк: ДКСУ м. Київ, МФО 820172) 13 626,00 грн (тринадцять тисяч шістсот двадцять шість гривень 00 копійок) витрат зі сплати судового збору.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 12 серпня 2026 року.

Відомості про учасників справи:
позивач - керівник Кам`янець-Подільської окружної прокуратури, місцезнаходження: вул. Драгоманова, 11, м. Кам`янець-Подільський, код ЄДРПОУ 02911102
в інтересах Хмельницької обласної військової адміністрації (Хмельницької обласної державної адміністрації), місцезнаходження: майдан Незалежності, 2, м. Хмельницький, код ЄДРПОУ 22985083; 
відповідач 1 - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
відповідач 2 - Дунаєвецька міська рада, місцезнаходження: вул. Шевченка, 50, м. Дунаївці, Кам`янець-Подільський район, Хмельницька область, код ЄДРПОУ 04060714;
Відповідач 3 - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
третя особа - Департамент інформаційної діяльності, культури, національностей та релігій Хмельницької обласної державної адміністрації, місцезнаходження: Будинок Рад, майдан Незалежності, м. Хмельницький, код ЄДРПОУ 33902378.

Суддя Давид БАРАТЕЛІ