Справа № 444/4878/25    Головуючий у 1 інстанції: Олещук М.М. 
Провадження № 33/811/1358/26   Доповідач: Маліновська О. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2026 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу захисника - адвоката Черниш І.І. на постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від 06 липня 2026 року, 
встановив:

постановою судді Жовківського районного суду Львівської області від 06 липня 2026 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.
Відповідно до оскаржуваної постанови судді ОСОБА_1 25.11.2025 року о 06 год. 02 хв. на автодорозі Тернопіль-Львів-Рава-Руська 151 км., Львівського району Львівської області, керував автомобілем марки "Daewoo Lanos" д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в законному порядку відмовився, чим своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
На зазначену постанову захисник-адвокат Черниш І.І. подала апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову судді та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження зазначає, що копію постанови захисником отримано лише 13.07.2026 засобами електронного зв`язку, що підтверджується скріншотом з електронної пошти.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено докази вини ОСОБА_1 .
Зокрема, зазначає, що направлення на медичний огляд містить взаємовиключні відомості. Так, у ньому зазначено, що «у результаті огляду, проведеного поліцейським, виявлені ознаки сп`яніння», однак одночасно вказано, що огляд за допомогою спеціального технічного засобу не проводився, а результати такого огляду також не проводилися. Таким чином, із самого направлення неможливо встановити, чи проводився будь-який огляд взагалі, що свідчить про неналежне оформлення цього процесуального документа.
Окрім цього, звертає увагу, що у направленні зазначено лише, що особу доставлено до закладу охорони здоров`я, однак у матеріалах справи відсутній будь-який висновок лікаря, акт медичного огляду або інший документ медичного закладу, який би підтверджував проведення такого огляду чи належним чином оформлену відмову від нього.
На думку апелянта, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння також оформлений із порушенням вимог закону, а саме: у ньому відсутні результати огляду, не зазначено спеціальний технічний засіб, за допомогою якого мав проводитися огляд, відсутні будь-які показники такого приладу, а також не зазначено жодних відомостей про свідків проведення огляду чи відмови від нього. 
Стверджує, що стороні захисту не було забезпечено можливості ознайомитися з одним із основних доказів, а саме відеозаписом з нагрудних камер поліцейських.
Вважає, що наведені в протоколі ознаки алкогольного сп`яніння носять шаблонний характер, оскільки посилання лише на запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів без належного проведення огляду відповідно до вимог закону не можуть беззаперечно підтверджувати перебування особи у стані алкогольного сп`яніння. 
Вказує, що не може вважатися достатнім доказом вини і рапорт працівника поліції, оскільки він є внутрішнім службовим документом, який лише відображає суб`єктивне сприйняття події самим поліцейським та не замінює належних доказів, передбачених ст. 251 КУпАП.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його адвокат 19.08.2026 року, 02.09.2026 року в судове засідання не з`явились, на кожне засідання подавали клопотання про відкладення.
Апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 та його захисник, не виявили належної зацікавленості у розгляді справи та протягом тривалого часу не з`являлись до апеляційного суду. Незацікавленість з розгляду своєї апеляційної скарги свідчить про зловживання учасником справи процесуальними правами з метою затягування строків розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово наголошував, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
За таких обставин апеляційний суд вважає можливим розглянути вказану справу без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та її захисника, оскільки останні були належним чином повідомлені про розгляд справи.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Згідно з ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» зазначено, що особа, яка володіє чи керує автомобілем (транспортним засобом), підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Так, відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі досліджених доказів дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "Daewoo Lanos" д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5. Правил дорожнього руху.
Висновок суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя дав належну оцінку і навів у постанові, а саме: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №522924 від 25.11.2025 року;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів, згідно з яким ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25.11.2025 року о 06 год. 12 хв., відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від огляду;
- CD диском події, яка мала місце 25.11.2026 року за участі ОСОБА_1 ;
- інформацією про те що ОСОБА_1 з 19.10.2004 року отримав посвідчення водія серії НОМЕР_2 ;
-рапортами працівників поліції від 25.11.2026 року.
Апеляційний суд критично ставиться до апеляційних доводів щодо порушення огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , оскільки зз оглянутого під час розгляду справи відео записаного на СD диску події, яка мала місце 25.11.2025 року за участі ОСОБА_1 , встановлено, що працівником поліції запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомого технічного приладу «Драгер» та в медичному закладі. Даний відеозапис містить інформацію щодо обставин викладених в протоколі про адміністративне правопорушення та підтверджує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).
Крім того, на відеозаписі з камер спостереження працівників поліції зафіксовані всі обставини вчинення адміністративного правопорушення, які підлягають доказуванню у справах про адміністративні правопорушення, а тому доводи апелянта про те, що відеозапис є небезперервним, як на підставу скасування постанови суду першої інстанції, суд вважає необґрунтованими.
Так, із оглянутого апеляційним судом відеозапису події підтверджується встановлений судом першої інстанції факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а саме ОСОБА_1 ствердив, що відмовляється він огляду.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо наявності у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, - 
постановив:

апеляційну скаргу адвоката захисника - адвоката Черниш І.І.– залишити без задоволення.
Постанову Жовківського районного суду Львівської області від 06 липня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Оксана МАЛІНОВСЬКА