ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7788/26 Справа № 186/1001/26 | | Суддя у 1-й інстанції - Демиденко С. М. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача Халаджи О. В.
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.
розглянувши без повідомлення учасників справи у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 19 травня 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - (суддя першої інстанції Демиденко С.М.),

В С Т А Н О В И В:

У травні 2026 року  ОСОБА_1 звернулась до Шахтарського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до  ОСОБА_2  про розірвання шлюбу.
Ухвалою Шахтарського міського судуДніпропетровської області від 19 травня 2026 заяву визнано неподаною та повернуто заявнику.
Із вказаною ухвалою суду не погодилась позивачка, та подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Скарга мотивована тим, що позивачу не може бути відоме місце проживання і РНОКПП відповідача через те що, вони довгий час не підтримують відносини і що відповідач знаходиться на тимчасово окупованій територій і що саме суд має самостійно звернутися до відповідного органу реєстрації для встановлення місця проживання особи.
Також посилання суду на «зловживання правами» є безпідставними через те що нею у строк було подано заяву про усунення недоліків, де вказала про неможливість надання певних даних та сплатила судовий збір 2662,00 грн.
ОСОБА_1 просила ухвалу суду від 19 травня 2026 року скасувати та направити справу для продовження розгляду та відкриття провадження до суду першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду щодо повернення заяви позивачеві.
Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Оскільки, в даній справі оскаржується ухвала про повернення позовної заяви, то її розгляд слід проводити без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. 
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку, що заявником не усунуто недоліки позовної заяви.
Колегія суддів не може погодиться із даним висновком у повному обсязі.
Відповідно до вимог статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (частина 1). Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи(частина 2). 
Позовна заява, відповідно до вимог частини 3 статті 175 ЦПК України повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Відповідно до ч.6 зазначеної статті, у позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору. У відповідності до вимог ч.1, ч.2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 , вказала адресу відповідача ОСОБА_2 , м. Луганськ.
Також, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 12 травня 2026 року позовна заява позивачки була залишена без руху, оскільки вона не відповідала вимогам п.2 ч. 3, ст. 175, ст. 177 ЦПК України.
На виконання вище вказаної ухвали до суду через систему «Електронний суд» 18 травня 2026 року було подано заяву про усунення недоліків
Місцевий суд після отримання усунення недоліків позовної заяви вважав, що вимоги ухвали суду було не усунуті, та в ухвалі про повернення позовної заяви від 19 травня 2026 року зазначив, що це свідчить про небажання останнього з`ясовувати питання щодо руху заяви та про зловживання своїми процесуальними правами. 
Положення статті 185 ЦПК України щодо повернення позовної заяви застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали про усунення недоліків
За змістом наведених норм закону, повернення позовної заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише в тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, але ухилилась від виконання вимог, вказаних в ухвалі. Проте, якщо особа на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, подає суду відповідне клопотання щодо зазначених в ухвалі недоліків, воно повинно бути вирішене, з наведенням у процесуальному рішенні відповідних мотивів та висновків щодо такого клопотання. У разі, якщо суд дійде до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, він зобов`язаний продовжити процесуальний строк на усунення недоліків позовної заяви.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшовши до висновку, що недоліки усунуто не в повному обсязі, мав продовжити позивачці строк для їх усунення, але безпідставно визнав позов неподаним та повернув.
Щодо зазначення місця проживання відповідача, колегія суддів вважає, що відповідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Останнє відоме ОСОБА_1 місце проживання відповідача у місті Луганськ розташоване на тимчасово окупованій території України, у зв`язку з чим отримання актуальних відомостей про його фактичне місце проживання чи перебування неможливе.
Щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків та інших відомостей про відповідача. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, якщо такі відомості позивачу відомі, а також відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету. Позивачка заперечує обізнаність про ці дані з огляду на тривалу відсутність контактів з відповідачем, який перебуває на тимчасово окупованій території.
Що стосується обов`язку суду встановити місце проживання відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК суддя вирішує питання про звернення до відповідного органу реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб для встановлення зареєстрованого місця проживання (перебування) такої фізичної особи. Матеріали справи не містять відомостей про те, що суд першої інстанції вживав таких заходів. 
Щодо висновку суду першої інстанції про зловживання позивачкою процесуальними правами. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка на виконання ухвали суду від 12 травня 2026 року в межах встановленого строку подала до суду заяву про усунення недоліків, а також додала докази сплати судового збору у розмірі 2 662,00 грн. За таких обставин висновок суду першої інстанції про небажання позивачки цікавитися рухом справи та про зловживання нею процесуальними правами не відповідає встановленим у справі обставинам, оскільки дії позивачки, спрямовані на виконання вимог ухвали суду про залишення заяви без руху свідчать про реалізацію своїх процесуальних прав, а не про зловживання ними.
Згідно частини третьої статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.
Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод(частина перша статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. У доктрині Європейського суду з прав людини та його практиці "право на суд" передбачено, зокрема, що особа повинна мати доступ до незалежного, неупередженого та компетентного суду.
У своєму рішенні в справі «Голдер проти Сполученого Королівства», 1975 р. суд відзначив: «Було б неприйнятним, на думку Суду, якби ч. 1 ст. 6 детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши, насамперед, того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме: доступу до суду. Характеристики "справедливості, публічності та оперативності судового провадження були б марними за відсутності судового провадження». Тож право на доступ до правосуддя має дуже важливе значення і без сумніву його необхідно вважати засадою.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про повернення заяви, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
За таких обставин, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 слід задовольнити, ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2026 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367-369, 379, 381-384 ЦПК України,апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2026 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:          О.В. Халаджи

А.В. Гапонов

Л.П. Никифоряк