ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2026 року 

м. Київ

cправа №910/11067/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мамалуй О.О. -головуючий, Бакуліна С. В., Кролевець О.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп»
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2026
у складі колегії суддів: Шаратов Ю.А. - головуючий, Бестаченко О.Л., Скрипка І.М.
та на ухвалу господарського суду міста Києва від 27.02.2026
суддя: Демидов В.О.
за поданням приватного виконавця виконавчого округу Київської області Мойсея Івана Михайловича 
про звернення стягнення на нерухоме майно боржника
у справі № 910/11067/20
за позовом акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» 
до 1. Приватного акціонерного товариства «Укрпластик»,
2. Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс»
про стягнення заборгованості у розмірі 14 935 382,36 доларів США та 30 298 817,42 грн,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

1. Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - АТ «Державний експортно-імпортний банк України», позивач) звернулося до суду з позовом про стягнення солідарно з приватного акціонерного товариства «Укрпластик» (далі - ПрАТ «Укрпластик», відповідач-2), приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» (далі - ПрАТ «Агрокомплекс», відповідач-2) про стягнення заборгованості у розмірі 14 935 382, 36 дол. США та 30 298 817,42 грн.

2. Рішенням господарського суду міста Києва від 24.12.2020 у справі №910/11067/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2023, позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з приватного акціонерного товариства «Укрпластик» та приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» на користь акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором №151117К15 від 22.12.2017, кредитним договором № 151117К16 від 22.12.2017, іпотечним договором № 151117Z50 від 22.12.2017 та договором застави № 151117Z51 від 22.12.2017, укладеними в рамках генеральної кредитної угоди № 151117N4 від 22.12.2017 у розмірі 14 646 941,50 дол. США та 30 206 820,60 грн.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Укрпластик» та приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» на користь акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» по 367 850,00 грн витрат по сплаті судового збору.

3. 08 серпня 2023 року на виконання рішення господарського суду міста Києва № 910/11067/20 від 24.12.2020 видано відповідні накази.

4. 20 лютого 2026 року через систему «Електронний суд» приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Мойсеєм Іваном Михайловичем сформовано подання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника (ПрАТ ««Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс»), право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку у справі № 910/11067/20.

5. Подання мотивоване тим, що у ході примусового виконання приватним виконавцем встановлено, що у боржника наявне нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме: садовий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, селищна рада Козинська, база відпочинку «Червона Рута», будинок 5 (реєстраційний номер нерухомого майна: 1232696832231).

6. Станом на теперішній час у власності боржника не було виявлено коштів, рухомого та іншого нерухомого майна, достатніх для повного виконання рішення згідно з виконавчими документами, боржник не вчиняє жодних дій, направлених на виконання рішення, вжитими приватним виконавцем заходами не вдалося примусово виконати рішення фактично в повному обсязі, що вказує на необхідність звернути стягнення на вищезазначений садовий будинок, що належить боржнику, а відсутність зареєстрованого в установленому законом порядку права власності на вказане нерухоме майно перешкоджає примусовому виконанню рішення.

7. Приватний виконавець зазначає, що рішенням господарського суду Київської області від 14.08.2025 у справі № 911/862/2025, в редакції постанови Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2026, визнано недійсним правочин, оформлений актом приймання передачі нерухомого майна садового будинку, розташованого за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, селищна рада Козинська, база відпочинку «Червона Рута», буд. 5, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 1232696832231) за № 1 від 09.06.2021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком Олексієм Григоровичем, зареєстрований в реєстрі за № 2392, 2393, який укладено між приватним акціонерним товариством «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп».

Проте у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні записи про право власності боржника - ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» на вищезазначене нерухоме майно.

Станом на теперішній час право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна зареєстроване за ТОВ «Селіток Груп», (номер запису про право власності - 42415639 від 09.06.2021).

Отже, право власності боржника на садовий будинок не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Короткий зміст ухвали та постанови судів попередніх інстанцій

8. Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.02.2026 у справі № 910/11067/20, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2026, задоволено подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Мойсея Івана Михайловича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку у справі № 910/11067/20.

Звернуто стягнення на нерухоме майно, що належить боржнику - приватному акціонерному товариству «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс», право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, а саме на: садовий будинок, що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, сел. рада Козинська, база відпочинку «Червона Рута», буд. 5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 1232696832231), з метою примусового виконання наказів № 910/11067/20 від 08.08.2023.

9. Судові рішення обґрунтовані приписами ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 336 Господарського процесуального кодексу України.

10. Суд першої інстанції зазначає, що:
- згідно з наданою виконавцем інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.02.2026 право власності на об`єкти нерухомого майна - садовий будинок, що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, сел.рада Козинська, база відпочинку «Червона Рута», буд. 5 зареєстровано за ТОВ «Селіток Груп», (номер запису про право власності - 42415639 від 09.06.2021). Підставою державної реєстрації означеного вище майна став правочин, оформлений у вигляді акта приймання-передачі нерухомого майна садового будинку, розташованого за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, селищна рада Козинська, база відпочинку «Червона Рута», буд. 5, за № 1 від 09.06.2021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком О.Г., зареєстрований в реєстрі за № 2392, № 2393, який укладено між ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» та ТОВ «Селіток груп»;
- рішенням господарського суду Київської області від 14.08.2025 у справі № 911/862/2025, в редакції постанови Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2026, визнано недійсним правочин, оформлений актом приймання передачі нерухомого майна садового будинку, розташованого за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, селищна рада Козинська, база відпочинку «Червона Рута», буд. 5, за № 1 від 09.06.2021.
- державна реєстрація права власності ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» на об`єкт - садовий будинок, що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, сел.рада Козинська, база відпочинку «Червона Рута», буд. 5 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не поновилася;
- нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому порядку, обставини належності боржникові такого нерухомого майна є доведеними та підтвердженими, а докази щодо наявності спору про право на це майно на момент звернення приватного виконавця з поданням у матеріалах справи відсутні. 

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

11. Товариство з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2026 та на ухвалу господарського суду міста Києва від 27.02.2026 у справі № 910/11067/20, в якій просить Суд скасувати судові рішення та прийняти нове рішення у справі, яким повністю відмовити у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Мойсея Івана Михайловича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

12. Касаційну скаргу подано з посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

13. Скаржник зазначає, що:
1.) суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення ст. 328 Цивільного кодексу України:
- суди безпідставно дійшли висновку про належність нерухомого майна ПрАТ «Агрокомплекс», оскільки на момент постановлення оскаржуваних ухвали та постанови право власності на майно було зареєстровано за ТОВ «Селіток Груп»;
- саме ТОВ «Селіток Груп» як власник на законних підставах володіло та користувалося нерухомим майном.
2.) Суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення ст. 319, 321 Цивільного кодексу України та ст. 41 Конституції України:
- на момент розгляду подання приватного виконавця, право власності на нерухоме майно належало ТОВ «Селіток Груп»;
- суди надали дозвіл звернути стягнення на майно у межах виконавчого провадження щодо іншої особи;
- таке рішення порушує майнові права ТОВ «Селіток Груп», як законного власника та безпідставно обмежує його право власності.
3.) Суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» та порушили ч. 10 ст. 336 Господарського процесуального кодексу України:
- зазначені норми застосовуються до тих випадків, коли боржник є власником майна, фактично володіє та користується таким нерухомим майном;
- у цій справі такі умови були відсутні, оскільки ПрАТ «Агрокомплекс» не здійснювало щодо майна жодних правомочностей власника;
- право власності на нерухоме майно було зареєстровано за ТОВ «Селіток Груп», а тому підстави для застосування зазначених норм відсутні.

14.  ТОВ «Селіток Груп» наголошує на тому, що наявність інших власників спірного майна та/або встановлення порушення прав третіх осіб унеможливлює задоволення подання про звернення стягнення на нерухоме майно (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16.06.2023 у справі № 921/575/21).

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

15. У відзиві на касаційну скаргу позивач просить Суд відмовити ТОВ «Селіток Груп» у задоволенні касаційної скарги, судові рішення судів попередніх інстанцій просить залишити без змін.

16. Позивач наголошує на тому, що оскільки акт, на підставі якого ТОВ «Селіток Груп» володіло нерухомим майном скасований у судовому порядку у справі № 911/862/25, то неможливо стверджувати, що останній є належним власником цього майна виходячи лише з відомостей, зазначених у державному реєстрі.

Позиція Верховного Суду

17. Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

18. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, яка охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

19. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 910/7310/20 зазначила, що як наголосив Європейський суд з прав людини у рішенні «Горнсбі проти Греції», відповідно до усталеного прецедентного права пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було би ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло би породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Таким чином, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Таким чином, установлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дозволяє ставити його виконання в залежність від волі боржника або будь-яких інших осіб, зокрема виконавця, на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це би нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

20. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження примусове (далі - Закон) виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

21. Відповідно до ст. 10 Закону заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

22. Частинами 1, 5 ст. 48 Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

23.  За приписами ч. ч. 1, 3, 4 ст. 50 Закону звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник.

У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності/спеціальному майновому праві, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

У разі якщо право власності/спеціальне майнове право на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

24. Згідно з ч. 10 ст. 336 ГПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

25. Аналіз норми ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що нею чітко визначена умова, за якої суд вирішує питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника - це відсутність реєстрації права власності за боржником в установленому законом порядку. Отже, встановлення факту наявності такої спеціальної умови надає право на звернення стягнення на нерухоме майно, належне боржнику на праві власності, але щодо якого відсутня реєстрація такого права власності.

26. Згідно з ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

27. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

28. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

29.  Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

30. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 вказала на те, що сукупний правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.

31. Верховний Суд у постанові від 21.02.2025 у справі № 910/1044/23 зазначив, що за змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою для набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою для виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. 

32. Верховний Суд констатує, що питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстровано в установленому законом порядку, яке вирішується судом у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 10 ст. 336 ГПК України, стосується тих випадків, коли боржник є власником майна, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано в установленому законом порядку.

Водночас державний виконавець (приватний виконавець), звертаючись із відповідною заявою до суду, повинен надати докази на підтвердження того, що вказане право власності на нерухоме майно належить боржнику, але не зареєстровано в установленому законом порядку.

33. Приватний виконавець у поданні про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку вказав на те, що у ході примусового виконання приватним виконавцем встановлено, що у боржника наявне нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме: садовий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, селищна рада Козинська, база відпочинку «Червона Рута», будинок 5 (реєстраційний номер нерухомого майна: 1232696832231).

34. Судами попередніх інстанцій встановлено, що приватним виконавцем у повній мірі здійснено перевірку майнового стану боржника перед зверненням до суду із поданням. На момент такого звернення у власності боржника не було виявлено коштів, рухомого та іншого нерухомого майна, достатніх для виконання рішення згідно з виконавчими документами, боржник не вчиняє жодних дій, направлених на виконання рішення, вжитими приватним виконавцем заходами не вдалося примусово виконати рішення фактично у повному обсязі.

35. Судом першої інстанції встановлено, що рішенням господарського суду Київської області від 14.08.2025 у справі № 911/862/25 (за позовом АТ «Державним експортно-імпортний банк України» до ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс», ТОВ «Селіток Груп» про визнання недійсним акта приймання-передачі нерухомого майна), у редакції постанови Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2026, визнано недійсним правочин, оформлений актом приймання передачі нерухомого майна садового будинку, розташованого за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, селищна рада Козинська, база відпочинку «Червона Рута», буд. 5, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 1232696832231) за № 1 від 09.06.2021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком Олексієм Григоровичем, зареєстрований в реєстрі за № 2392, 2393, який укладено між приватним акціонерним товариством «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп».

Зазначене рішення у редакції постанови набрало законної сили 21.01.2026. Станом на день постановлення оскаржуваної ухвали у справі № 910/11067/20 в Єдиному державному реєстрі судових рішень була відсутня інформація про скасування судових рішень у справі № 911/862/25. 

36. Верховний Суд постановою від 08.04.2026 у справі № 911/862/25, залишаючи без задоволення касаційну скаргу ТОВ «Селіток Груп», а судові рішення - без змін, вказав на те, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що у спірних правовідносинах відповідачі діяли недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, зокрема позивача, оскільки відчуження належного Об`єднанню «Агрокомлекс» майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення на його майно як боржника. Верховний Суд взяв до уваги те, що Об`єднання «Агрокомплекс» будучи достеменно обізнаним про наявність судового рішення у справі № 910/11067/20, яке на той час переглядалось судом апеляційної інстанції, без будь-якої раціональної причини здійснило відчуження спірного нерухомого майна на користь створеного ним же ТОВ «Селіток Груп».

37. За приписами ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

38. Судом встановлено, що державна реєстрація права власності ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «Агрокомплекс» на об`єкт - садовий будинок, що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, сщ/рада Козинська, база відпочинку «Червона Рута», буд. 5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 1232696832231) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не поновилася.

39. Оскільки, як встановлено судом, спірне нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому порядку, обставини належності боржникові такого нерухомого майна є доведеними та підтвердженими, а докази щодо наявності спору про право на спірне майно на момент звернення приватного виконавця з поданням у матеріалах справи відсутні, суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний господарський суд, дійшов правомірного висновку про наявність підстав для задоволення подання приватного виконавця та звернення стягнення на нерухоме майно, боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

40. Верховним Судом відхиляються посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 16.06.2023 у справі № 921/575/21, оскільки у цій справі суди відмовили у зверненні стягнення і реалізації нерухомого майна виконавчою службою на весь багатоквартирний будинок, оскільки це буде зачіпати права та інтереси власників (співвласників) квартир цього будинку, які не є учасниками справи.

Натомість у справі, що розглядається, суди задовольняючи подання приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, виходили з того, що нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому порядку, обставини належності боржникові такого нерухомого майна є доведеними та підтвердженими.

41. Щодо доводів скаржника про те, що на момент постановлення оскаржуваних судових рішень право власності на нерухоме майно було зареєстровано за ТОВ «Селіток Груп», Верховний Суд зазначає, що правочин, оформлений актом приймання-передачі нерухомого майна садового будинку, розташованого за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, селищна рада Козинська, база відпочинку «Червона Рута», буд. 5, на підставі якого у ТОВ «Селіток Груп» виникло право власності на це нерухоме майно, визнано недійсним у судовому порядку, а судове рішення набрало законної сили, водночас державна реєстрація речових прав на нерухоме майно не є підставою набуття таких прав, а є похідним від таких підстав, юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою на підставі правовстановлюючих документів вже набутого права та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

42. Частинами 1, 2 ст. 300 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

43. Згідно з ч. 3 ст. 304 ГПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

44. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

45. Згідно з положеннями ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

46. За таких обставин, перевіривши застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, касаційна скарга залишається без задоволення.

Розподіл судових витрат

47. З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судовий збір у порядку ст. 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Селіток Груп» залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2026 та ухвалу господарського суду міста Києва від 27.02.2026 у справі №910/11067/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй 

Судді С. В. Бакуліна 

О.А. Кролевець