Справа № 401/786/26         
Провадження № 2/401/1178/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2026 р.         м. Світловодськ 

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючий суддя Макарова Ю.І.,
секретар судового засідання Горбатюк К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Світловодську в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

23 березня 2026 року через електронний кабінет в електронній системі "Електронний суд" представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 8877456 від 20 березня 2025 року в розмірі 15 400,00 грн., судового збору в сумі 2 662,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 7 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 березня 2025 року між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 8877456, який укладено в електронній формі, шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису). Відповідно до умов кредитного договору ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" надало відповідачу споживчий кредит у сумі 7 000,00 грн., строком на 360 днів, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Стандартна процентна ставка складає 1,00 % в день, знижена процентна ставка становить 0,95 % в день. Відповідач кредитні кошти отримав, але свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого в нього виникла заборгованість у розмірі 28 070,00 грн., яка складається з: 7 000,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 8 400,00 грн. - заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 12 670,00 грн. - заборгованість за штрафними санкціями.
03 грудня 2025 року між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" укладено Договір факторингу № 03122025, відповідно до якого ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" передало (відступило) за плату ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" права вимоги, а ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" прийняло належні ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема, право вимоги за кредитним договором № 8877456 від 20 березня 2025 року.
З урахуванням принципу розумності, співмірності та пропорційності, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 8877456 від 20 березня 2025 року в сумі 15 400,00 грн., з яких: 7 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8 400,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 662,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 7 000,00 грн. (а.с. 2-6)
Ухвалою суду від 25 березня 2026 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін по справі, розгляд справи призначено на 04 травня 2026 року. (а.с. 73-74)
Ухвалою суду від 25 березня 2026 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано від АТ КБ "ПриватБанк" (ЄДРПОУ 14360570) докази. (а.с. 76-78)
21 квітня 2026 року АТ КБ "ПриватБанк" на виконання ухвали суду надано витребувані докази. (а.с. 85-87)
Розгляд справи, призначений на 04 травня 2026 року, відкладено до 18 червня 2026 року за клопотанням представника відповідача. (а.с. 93)
22 травня 2026 року представником відповідача - адвокатом Пузіним Д.М. подано до суду письмове клопотання про витребування доказів, відзив на позовну заяву та клопотання про поновлення строків на подання відзиву. В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначає, що відповідач кредитний договір в електронній формі не укладав та не підписував, а позивач не надав доказів належної ідентифікації відповідача, реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця, використання одноразового ідентифікатора, а також оригіналів електронних доказів. Також вказує, що матеріали справи не містять належних доказів фактичного перерахування та отримання кредитних коштів, а надані документи щодо переказу коштів і договору факторингу є неналежними та неповними. Крім того, зазначає про відсутність доказів повідомлення відповідача про відступлення права вимоги. Звертає увагу, що позивач не надав належного розрахунку заборгованості, сума нарахованих процентів є неспівмірною із сумою основного боргу, суперечить принципам справедливості та добросовісності і порушує права відповідача. У зв`язку з викладеним відповідач просить поновити строк на подання відзиву та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. (а.с. 99-107, 108-109, 112-117)
22 травня 2026 року представником позивача подано до суду письмові заперечення на клопотання представника відповідача про витребування доказів, у яких зазначає, що подане клопотання не відповідає вимогам ч. 2 ст. 84 ЦПК України. (а.с. 118-128)
Крім того, 22 травня 2026 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив із запереченнями проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що кредитний договір укладений в електронній формі відповідно до вимог Закону України "Про електронну комерцію", а відповідач пройшов процедуру ідентифікації та верифікації, підписавши договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Вказує, що позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору, перерахування кредитних коштів відповідачу, а також переходу права вимоги на підставі договору факторингу. Зазначає, що відсутність повідомлення боржника про відступлення права вимоги не звільняє його від виконання кредитного зобов`язання. Також вважає, що наданий розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору, а відповідач не подав доказів погашення кредитної заборгованості чи власного контррозрахунку. З огляду на викладене просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. (а.с. 129-150)
Ухвалою суду від 18 червня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Пузіна Дениса Миколайовича про витребування доказів. Відкладено судове засідання до 22 липня 2026 року. (а.с. 156-158)
Представник позивача, повноваження якого належним чином підтверджені, у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с. 2-6)
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. (а.с. 160)
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи відповідно до ст. 229 ЦПК України, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Судом встановлено, що 20 березня 2025 року між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 8877456. Відповідно до п. 1.3 договору, відповідачу надано кредит у сумі 7 000,00 грн., строком на 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів (п. 1.4). Стандартна процентна ставка складає 1,00 % в день (п. 1.5.1), знижена процентна ставка становить 0,95 % в день (п. 1.5.2). Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою - 2 333,95 % річних; за зниженою ставкою - 2 253,44 % річних (п. 1.9). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою - 32 200,00 грн.; за зниженою ставкою - 32 095,00 грн. (п. 1.10). Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 (п. 2.1). (а.с. 9-17)
Додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 8877456 від 20 березня 2025 року є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. (а.с. 17 зворотний бік - 18)
Також, встановлено, що відповідач 20 березня 2025 року підписав паспорт споживчого кредиту з інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма). (а.с. 19, 49-51)
20 березня 2025 року кредитні кошти в сумі 7 000,00 грн. перераховані ТОВ "ФК "КОНТРАКТОВИЙ ДІМ" на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 за допомогою системи EasyPay, що підтверджується довідкою від 08 грудня 2025 року № 18334 та довідкою № 11896/25-Е від 09 грудня 2025 року. (а.с. 27-28, 29-30)
Відповідно до Договору факторингу № 03122025 від 03 грудня 2025 року, укладеного між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" (Клієнт) та ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" (Фактор), Клієнт відступив Фактору права вимоги, зазначені в Реєстрі боржників. (а.с. 37-44)
Згідно з Актом прийому-передачі Реєстру боржників до Договору факторингу № 03122025 від 03 грудня 2025 року, ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" передав, а ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" прийняв Реєстр боржників кількістю 2 394, загальна сума заборгованості складає 38 325 496,90 грн. (а.с. 47)
Із платіжної інструкції № 747 від 10 грудня 2025 року встановлено, що ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" сплатило ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" грошові кошти в розмірі 3 338 015,00 грн. за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу № 03122025 від 03 грудня 2025 року. (а.с. 48)
Згідно з реєстром боржників до Договору факторингу № 03122025 від 03 грудня 2025 року, ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 8877456 від 20 березня 2025 року в сумі 28 070,00 грн., з яких: 7 000,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 8 400,00 грн. - заборгованості за нарахованими процентами; 12 670,00 грн. - заборгованості за пенею та штрафами. (а.с. 45-46)
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 8877456 від 20 березня 2025 року складає 28 070,00 грн., з яких: 7 000,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 8 400,00 грн. - заборгованості за нарахованими процентами; 12 670,00 грн. - заборгованості за штрафними санкціями. (а.с. 52-57, 58)
03 липня 2025 року ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" направлено на адресу відповідача досудову вимогу № 8877456/07/2025 про погашення заборгованості за кредитним договором № 8877456 від 20 березня 2025 року в розмірі 9 100,00 грн. (а.с. 20 зворотний бік)
Із інформації, наданої на запит суду АТ КБ "ПриватБанк", стосовно рахунків ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ). Номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № НОМЕР_3 за період 20 березня 2015 року по 25 березня 2025 року: НОМЕР_5 , який також знаходиться/знаходився в анкетних даних ОСОБА_1 . 20 березня 2025 року було зарахування коштів на суму 7 000,00 грн., що підтверджується випискою за договором. (а.с. 85-86)
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Аналіз вказаних норм свідчить, що істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Частиною 2 ст. 639 ЦК України передбачено, що у разі якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України "Про споживче кредитування" та Законом України "Про електронну комерцію".
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування" договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію").
Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Частиною 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" - електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно із п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Верховний Суд у справі № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року дійшов висновку, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що кредитний договір № 8877456 від 20 березня 2025 року підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором "C1300", тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" і відповідачем договору про надання грошових коштів у позику.
Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За приписами ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Тлумачення ч. 1 ст. 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Згідно із ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Тлумачення ст. 516, ч. 2 ст. 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.
Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в Постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15.
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно із ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним (що відповідає належному виконанню відповідно до ст. 516 ЦК України). Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.
Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 361/2105/16-ц.
Таким чином, враховуючи положення вказаних статей, ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору № 8877456 від 20 березня 2025 року , який укладений між первісним кредитором ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та ОСОБА_1 , що підтверджується належними доказами (Реєстр боржників, Акт прийому-передачі Реєстру боржників, платіжна інструкція). Жодних доказів недійсності вказаного правочину матеріали справи не містять.
Враховуючи викладене, ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" має право вимоги до відповідача ОСОБА_1 .
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно із ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
У пункті 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 зроблено висновок, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Судом встановлено, що ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, перерахувавши на картковий рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 7 000,00 грн., що підтверджується довідкою ТОВ "ФК "КОНТРАКТОВИЙ ДІМ".
Вказані обставини підтверджуються також інформацією, яка надана АТ КБ "ПриватБанк", на виконання вимог ухвали про витребування доказів та не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами, враховуючи, що він не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до такої інформації, відповідно до законодавства.
Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором № 8877456 від 20 березня 2025 року в розмірі 7 000,00 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін.
Свобода договору не є абсолютною (необмеженою), вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору.
Відповідач доказів належного виконання зобов`язань за договором не надав, доводи позивача щодо наявності заборгованості не спростував, контррозрахунку суду не подав.
Згідно з наданим розрахунком заборгованості, а також випискою з особового рахунку, заборгованість відповідача по несплаченим відсоткам за кредитним договором № 8877456 від 20 березня 2025 року складає 8 400,00 грн. 
Суд перевірив наданий розрахунок та визнає його обґрунтованим, таким, що відповідає умовам кредитного договору і не суперечить вимогам законодавства. Крім того, позивач не заявляє вимог про стягнення штрафних санкцій.
З огляду на викладене, вимога про стягнення з відповідача відсотків у сумі 8 400,00 грн. підлягає задоволенню.
За таких обставин, зважаючи на те, що ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 8877456 від 20 березня 2025 року, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" заборгованості у розмірі 15 400,00 грн., з яких: 7 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8 400,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Щодо вирішення питання про судові витрати та витрати пов`язані із правничою допомогою, суд виходить з наступного.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.
За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положеннями про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (ч. 5 ст. 626 ЦК України). Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним.
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та ст. 28 "Правил адвокатської етики", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України).
У постановах Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі № 320/3271/19, від 05 серпня 2020 року у справі № 640/15803/19 викладено правову позицію, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Згідно із пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Водночас суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (п. п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України, від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.
На підтвердження понесених судових витрат у вигляді професійної правової допомоги, позивачем подано: Договір про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20 січня 2026 року; Протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20 січня 2026 року; Додаткова угода № 25771507706 до Договору про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20 січня 2026 року; Акт прийому-передачі наданих послуг від 15 лютого 2026 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4267/10 від 26 серпня 2010 року. (а.с. 59-60, 61, 62, 67)
З урахуванням складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціни позову; незначного обсягу юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду, реального часу, необхідного для виконання таких послуг, суд дійшов висновку, що заявлені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 7 000,00 грн. є явно неспівмірними, не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності.
А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 527, 530, 1054 ЦК України, ст. ст. 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ" заборгованість за кредитним договором № 8877456 від 20 березня 2025 року в розмірі 15 400 (п`ятнадцять тисяч чотириста) гривень 00 коп., з яких:
- 7 000 (сім тисяч) гривень 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу;
- 8 400 (вісім тисяч чотириста) гривень 00 коп. - сума заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ" судовий збір у сумі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Відомості про сторони:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ", ЄДРПОУ 43541163, юридична адреса: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333;
відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , УНЗР 19980817-06753, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку, передбаченому ст. 355 ЦПК України, безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Світловодського міськрайонного суду 
Кіровоградської області        Ю.І. Макарова