Номер провадження: 33/813/1325/26
Номер справи місцевого суду: 522/17825/25 
Головуючий у першій інстанції Лагода К.О. 
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2026 року          м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Карташова О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рудуман А.О.

захисника особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Родіонова Артема Володимировича
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Родіонова Артема Володимировича на постанову Приморського районного суду міста Одеси від 01 червня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 01 червня 2026 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір на користь держави у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.

Згідно із постановою суду, 17.07.2025 року о 23:47 годині у м. Одеса, по вул. Старопортофранківська, 37, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом електросамокатом JET з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рух, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР - водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Не погоджуючись з постановою суду адвокат Родіонов А.В. діючи в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначаючи, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, винесеною без всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин події, яку визнано правопорушенням, а тому просить її скасувати та закрити провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В скарзі захисником зауважується, що засіб яким керував ОСОБА_1 є саме електричним самокатом та відповідно до ДСТУ 2984-95 не відноситься до категорії засоби транспортні дорожні. Термін та визначення “електричні самокати” не відноситься до транспортних засобів, призначених для використання на автомобільних дорогах державного значення.
Крім того, в скарзі стороною захисту зазначається, що протокол у даній справі складено з істотним порушенням вимог КУпАП, що унеможливлює притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Також акцентується увага на тому, що в протоколі не зазначено марки та моделі самокату іне надано технічних характеристик, і поліцейський не надав ОСОБА_1 для ознайомлення направлення на проходження огляду на стан сп`яніння, а одразу склав протокол за ст. 130 КУпАП.
До того ж, сторона захисту вважає, що із аналізу матеріалів справи випливає, що застосований до ОСОБА_1 порядок проведення огляду на стан сп`яніння не відповідає вимогам ст. 266 КУпАП, Інструкції та Порядку, а відтак саму процедуру проведення огляду ОСОБА_1 слід визнати порушеною і незаконною. Зауважується, що згідно відеозапису поліцейським автоматично було названо водію декілька ознак алкогольного сп`яніння при цьому не зафіксовано порядок їх перевірки, що свідчить про формальний, шаблонний характер фіксації.
Додатково захист зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей про підставу для зупинки ОСОБА_1 , а тому усі подальші вимоги працівника поліції та складання протоколу здійснювалось без достатніх правових підстав. Крім того, акцентується увага на тому, що ОСОБА_1 не відсторонювали від керування і посвідчення водія не вилучали, або не видавали тимчасове.
Також, на думку захисту, суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою, що ОСОБА_1 рухався на прокатному пристрої, для використання якого чинне законодавство України взагалі не вимагає і не передбачає наявності посвідчення водія з жодної категорії, а тому позбавлення ОСОБА_1 права керування всіма транспортними засобами є непропорційним, оскільки правопорушення (навіть якщо умовно припустити його наявність) жодним чином не пов`язане з використанням автомобільного транспорту чи посвідчення водія, є каральним, а не виховним, оскільки не відповідає меті ст. 23 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення думку адвоката Родіонова А.В., суд приходить до наступного висновку.
Згідно з положеннями ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону районним судом дотримано у повному обсязі.
Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_2 порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України за, що передбачена відповідальність згідно ч.1 ст. 130 КУпАП.
П. 1.3 Правил дорожнього руху (далі — ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
П. 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до п. 12 розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними в справі доказами, зокрема: - протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№394836 від 18.07.2025 року, який за своєю суттю є основоположним документом, на підставі якого особу можна притягнути до адміністративної відповідальності, в якому зазначено відомості про посадову особу, яка склала даний протокол та особу, відносно якої він складений, суть адміністративного правопорушення та стаття, якою воно регламентоване. Зокрема зазначено, що 17.07.2025 року о 23:47 годині у м. Одеса, по вул. Старопортофранківська, 37, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом електросамокатом JET з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рух, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого огляд на стан сп`яніння відносно ОСОБА_1 не проводився;
- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого у ОСОБА_1 були виявлені такі ознаки сп`яніння як запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, і згідно якого останній відмовився;
-довідкою про те, що протягом року ОСОБА_1 не піддавався адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП станом на 18.07.2025 року;
- відеоматеріалами події, що містяться на оптичному диску, на якому зафіксована зупинка ОСОБА_1 та його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки так і в медичному закладі.
Таким чином, в діях ОСОБА_1 безумовно наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Доводи захисту про те, що протокол відносно ОСОБА_1 було складено неправомірно, оскільки в його діях немає складу адміністративного правопорушення, а належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення до суду надано не було, є голослівними та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Оспорювання в апеляційній скарзі, що ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 поліцейськими не встановлювались, а лише формально перерахувались, як на підставу для закриття провадження у справі, є безпідставним, оскільки законодавство про адміністративне правопорушення не передбачає можливості оспорювання водієм встановлених уповноваженою особою ознак алкогольного сп`яніння.
Крім того апеляційний суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 особисто, або через свого захисника скористався процесуальною можливістю та звертався із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі. Також стороною захисту не надано відомостей про, що остання зверталася до суду в порядку КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб працівників поліції. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.
Доводи захисту про відсутність причини зупинки не впливають на правильність висновків щодо наявності складу адміністративного правопорушення, оскільки вказана обставина ніяким чином не впливає на факт його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, тобто порушення ним вимог п. 2.5 ПДР.
Більше того, якщо при цьому з`ясувалось, що водій перебував з ознаками сп`яніння чи в іншому неадекватному стані, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання ним вимог п. 2.5 ПДР.
Правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд відповідно до п. 2.5 ПДР кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Отже, вказані доводи захисту ніяким чином не впливають на висновок про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та на вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Посилання в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 не відсторонено від керування транспортним засобом, не спростовують факту вчинення ним адміністративного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги про те, що електросамокат не є транспортним засобом, є безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 14 від 23 грудня 2005 року “Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті” зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України №18 від 19.12.2008, при розгляді адміністративних справ, зокрема ст. 130 КУпАП, суди мають враховувати положення правових норм, у яких визначено поняття «транспортні засоби», зокрема, ст. 121 КУпАП, п. 1.10 ПДР.
Так, згідно пункту 1.10 ПДР транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.
Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.
Відповідно до положень ст. 16 Закону України “Про дорожній рух” водій, серед іншого, зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Крім того, спираючись на Віденську конвенцію про дорожній рух (ратифіковану Україною), в якій визначено, що «водій» — це будь-яка особа, яка керує транспортним засобом, відповідно, особа за кермом самоката є повноцінним водієм і учасником дорожнього руху.
Апеляційний суд, акцентує увагу, що суд першої інстанції детально роз`яснив у постанові із посиланням на висновки, викладені у постанові ККС ВС від 15.03.2023 у справі №127/5920/22 (провадження №61-10553св22), за якими використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні с. 1187 ЦК України, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.
З огляду на вищевикладене, ОСОБА_1 керував електросамокатом як учасник дорожнього руху - водій, електросамокат офіційно визнається транспортним засобом, за керуванням яким з ознаками алкогольного, наркотичного сп`яніння, а також за відмову від проходження огляду на встановлення такого стану у встановленому законом порядку, настає адміністративна відповідальність, передбачена ст. 130 КУпАП.
Також, суд відхиляє доводи про те, що позбавлення права керування за ст. 130 КУпАП є непропорційним через відсутність обов`язку отримувати посвідчення водія, оскільки ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування будь-яким транспортним засобом, а не виключно механічним.
Загалом доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що ОСОБА_1 було надано в передбаченому порядку можливість пройти перевірку на стан алкогольного сп`яніння, від якої він відмовився, що містить склад правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідно, наявні підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки ці висновки ґрунтуються на вимогах закону, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та закриття провадження у справі відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Родіонова Артема Володимировича – залишити без задоволення, постанову Приморського районного суду міста Одеси від 01 червня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов