ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/23660/25 пров. № А/857/21080/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді: Глушка І.В.,
суддів: Глазька С.М., Шавеля Р.М., 

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Кобзяк Анни Павлівни на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2026 року, ухвалене суддею Чаплик І.Д. у м.Львові у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі № 380/23660/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

03 грудня 2025 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ), у якому просив:
-визнати протиправною відмову у задоволенні вимог рапортів молодшого сержанта ОСОБА_1 №02.5.1/75871/25-Вн від 15.09.2025, №04.4/82405/25-Вн від 06.10.2025 про звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4, абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини, а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є особою з інвалідністю І групи та відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення ОСОБА_2 ;
-зобов`язати звільнити молодшого сержанта ОСОБА_1 з військової служби за призовом під час мобілізації у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4, абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини, а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є особою з інвалідністю І групи та відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення ОСОБА_2 за його рапортами №02.5.1/75871/25-Вн від 15.09.2025, №04.4/82405/25-Вн від 06.10.2025 та виключити ОСОБА_1 зі списків особовою складу військової частини НОМЕР_1 .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2026 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач через свого представника оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 , є громадянином України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 . Батько — ОСОБА_2 , мати — ОСОБА_3 . 
У позивача є сестра ОСОБА_4 , дружина ОСОБА_5 , сини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . 
Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №734275 від 06.12.2024 ОСОБА_2 встановлено інвалідність І групи довічно. Висновок про умови та характер праці — потребує сторонньої допомоги. 
Згідно із висновком про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 20.06.2025 №718/4 ОСОБА_2 потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. 
Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано 19 лютого 2025 року. 
Згідно з актом обстеження сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 від 14.07.2025, складеного комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 вбачається, що у батька позивача, крім нього самого, є інші члени сім`ї першого та другого ступеня спорідення, а саме: дочка, ОСОБА_8 та внук, ОСОБА_6 . 
Позивач, ОСОБА_1 , проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) за призовом під час мобілізації. 
Позивач звертався до відповідача із рапортами, у яких просив звільнити його з військової служби на підставі пп. “г” п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, у зв`язку із сімейними обставинами, а саме: необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком, який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. 
До рапортів було долучено: копії паспорта та РНОКПП позивача; копії витягу з реєстру територіальної громади; копію свідоцтва про народження позивача; копії паспорта та РНОКПП ОСОБА_2 ; копію довідки МСЕК серії 12 ААГ №734275 від 06.12.2024; копію висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 20.06.2025 №718/4; копію свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 ; копії паспорта, РНОКПП, свідоцтва про народження та про шлюб ОСОБА_4 ; копію свідоцтва про народження сина ОСОБА_4 та посвідчення про його інвалідність; копію посвідчення багатодітної сім`ї ОСОБА_4 ; копію акту обстеження сім`ї від 25.06.2025 №915; копію закордонного паспорта та візи сина позивача; акт обстеження сімейного стану військовослужбовця від 14.07.2025. 
У відповідь на рапорт про звільнення військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь від 29.10.2025 №08/89766/25-Вн про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби, оскільки не підтверджено документально інформацію щодо потреби інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення у постійному догляді за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, які відповідно до Закону зобов`язані утримувати та доглядати за ОСОБА_2 . 
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи межі перегляду справи, передбачені ст. 308 КАС України, колегія суддів враховує наступне.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Так, відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України «Про військову службу» №2232-XII.
Частинами першою, другою, четвертою, шостою статті 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.
Так, підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені частиною четвертою цієї статті. Пунктом першим визначені підстави звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який діє до тепер.
Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Так, спірні правовідносини виникли у зв`язку із оскарженням дій відповідача, що виразились у відмові звільнення ОСОБА_1 військової служби за сімейними обставинами у зв`язку необхідністю здійснення постійного догляду за батьком.
Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Правові основи організації та діяльності Державної прикордонної служби України, її загальну структуру, чисельність, функції та повноваження регламентовано приписами Закону України "Про державну прикордонну службу України" (далі Закон №661-IV).
Згідно із статтею 6 Закону №661-IV Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення.
За приписами частини 2 статті 10 Закону №661-IV прикордонний загін є основною оперативно-службовою ланкою Державної прикордонної служби України, на яку покладаються охорона певної ділянки державного кордону самостійно чи у взаємодії з іншими органами охорони державного кордону та морською охороною, забезпечення дотримання режиму державного кордону і прикордонного режиму, здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів, охорона та захист пунктів пропуску через державний кордон України, припинення у взаємодії з відповідними військовими частинами та підрозділами Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, відповідними правоохоронними органами збройних та інших провокацій на державному кордоні України. Під час дії воєнного стану прикордонні загони у встановленому законом порядку можуть залучатися відповідними органами військового управління Збройних Сил України до ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту на державному кордоні України, міжнародного збройного конфлікту, відсічі збройній агресії проти України.
До складу прикордонного загону можуть входити прикордонні комендатури, відділи прикордонної служби, прикордонні застави, контрольно-пропускні пункти, відділення прикордонного контролю, відділення інспекторів прикордонної служби та інші підрозділи (частина 3 статті 10 Закону №661-IV).
Указом Президента України від 29.12.2009 №1115/2009 було затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період (далі - Положення №1115).
За приписами абзацу 2 пункту 110 Положення №1115 для потреб Держприкордонслужби щодо комплектування окремих посад регіональних управлінь і вище на військову службу за контрактом за рішенням посадових осіб, до повноважень яких належить призначення на відповідні посади, можуть бути прийняті громадяни України з числа військовослужбовців військової служби за призовом осіб офіцерського складу або військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, та осіб, звільнених з військової служби, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі та визнані військово-лікарськими комісіями придатними до військової служби за станом здоров`я.
Пунктом 279 Положення №1115 передбачено, що військовослужбовець може бути звільнений за сімейними обставинами або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.
Звільнення військовослужбовців з цих підстав здійснюється згідно з письмовими документами, які підтверджують наявність у них відповідних сімейних обставин або інших поважних причин.
Обов`язковою умовою для звільнення військовослужбовців є подання рапорту з наданням підтверджуючих документів (п. 288 Положення № 1115).
У разі звільнення військовослужбовця з військової служби за рішенням командування за розпорядженням начальника органу Держприкордонслужби, в якому проходить службу військовослужбовець, кадровий підрозділ органу забезпечує підготовку подання про його звільнення.
Форма та порядок подання про звільнення військовослужбовців з військової служби та перелік документів, які додаються до нього у випадках, передбачених абзацами першим і другим цього пункту, визначаються наказом Міністерства внутрішніх справ України.
Статут внутрішньої служби Збройних Сил України був затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV.
Відповідно до Вступу до вказаного Статуту його дія поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.
Як передбачено у статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини, здійснюється військовослужбовцем, який висловив бажання продовжувати військову службу, шляхом подання рапорту та документів, які підтверджують підстави для звільнення, а розгляд рапорту військовослужбовця про звільнення зі служби має відбуватися за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, уточнення даних про проходження особою військової служби, документальне підтвердження періодів служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проведення розрахунку вислуги років військової служби.
Наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи надання обґрунтованої відмови у задоволенні рапорту.
Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах визначених в Законі №2232-XII. Встановлений законодавцем у ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII перелік підстав для звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації в умовах дії воєнного стану на момент виникнення спірних правовідносин, є вичерпним.
Згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII в редакції на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Системний аналіз наведеної норми свідчить на користь висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються за сімейними обставинами (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема у зв`язку з наявністю хворих батьків, які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду зокрема за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи.
Водночас необхідність постійного стороннього догляду підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії.
Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку дії суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч.2 ст.2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.
Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою статті 90 КАС України. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина друга статті 73 КАС України).
Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Сторонами визнається, що позивач 15.09.2025 та 06.10.2025 звертався до відповідача з рапортами про звільнення зі служби згідно з підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII за сімейними обставинами.
З аналізу долучених до матеріалів справи документів, зокрема, медичних документів про стан здоров`я батька позивача, ОСОБА_2 вбачається, що йому дійсно було встановлено інвалідність І групи безстроково згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №734275 від 06.12.2024, що свідчить про необхідність у здійсненні за ним постійного догляду.
Проте за змістом спірних правовідносин визначальним фактором для звільнення позивача з військової служби є не лише наявність у його батька інвалідності І групи з необхідністю у постійному догляді, але й відсутність інших родичів першого або другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати догляд за ним.
Згідно акту остеження сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 у ОСОБА_2 крім позивача є інші члени сім`ї першого та другого ступеня споріднення дочка ОСОБА_8 (сестра позивача) та внук ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (син позивача).
Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що сестра позивача не може здійснювати постійний догляд за своїм батьком у зв`язку із наявністю у неї трьох дітей, одна з яких має інвалідність, а також у зв`язку з її проживанням за іншою адресою, відмінною від адреси ОСОБА_2 . З урахуванням наведеного є безпідставним твердження відповідача про ненадання документу в підтвердження того, що ОСОБА_4 потребує постійного догляду за висновком МСЕК чи ЛКК.
Щодо іншого родича ОСОБА_2 , а саме, внука ОСОБА_6 , суд першої інстанції вказав на те, що представник позивача як на підставу вважати його відсутнім в розумінні абзацу 13 підпункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII покликається лише на його постійне проживання за кордоном. Суд першої інстанції виснував, що такі обставини не можуть вважатися об`єктивно непереборними та такими, які не залежать від його волі, а також представником позивача не доведено, що вказані обставини можуть перешкоджати йому у постійному догляді за своїм родичем другого ступеня споріднення. 
Суд апеляційної інстанції не погоджується із такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити, що в контексті Закону №2232-XII поняття «відсутність інших членів сім`ї» охоплює не лише фізичну відсутність особи, а й її нездатність виконувати обов`язки з догляду через об`єктивні обставини (перебування в полоні, відбування покарання, здійснення військової служби, знаходження за кордоном, постійний догляд за дитиною-інвалідом тощо).
Суд апеляційної інстанції зауважує, що позивач є єдиним, хто може здійснювати догляд, утримувати і надавати матеріальну допомогу своєму батькові. Хоча формально існують інші члени сім`ї першого ступеня споріднення для батька позивача, а саме: сестра позивача, однак, її неможливість здійснювати догляд за своєю матір`ю через постійний догляд за своєю дитиною з інвалідністю, є не лише об`єктивною підставою, що унеможливлює виконання такого обов`язку, а й фактичним підтвердженням відсутності іншої особи першого ступеня спорідненості, спроможної забезпечити необхідний догляд.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.02.2025 у справі №380/16966/24 сформував правовий висновок, згідно з яким: «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону.
При цьому, перелік об`єктивних причин, наведений Верховним Судом, не є вичерпним. Поняття «постійний догляд» за своєю природою вимагає щоденної, безперервної фізичної присутності доглядача поруч із непрацездатною особою для надання їй побутової, соціальної та медичної допомоги. Здійснювати постійний сторонній догляд дистанційно або шляхом епізодичних візитів - неможливо.
Письмовими доказами, що долучені до матеріалів справи, підтверджується, що ОСОБА_6 , має постійне місце проживання та центр життєвих інтересів у Республіці Чехія, а тому з об`єктивних, непереборних причин не може виконувати обов`язки по здійсненню постійного догляду за ОСОБА_2 в Україні. Отже, об`єктивна нездатність здійснювати догляд через постійне проживання за кордоном є фактичним підтвердженням відсутності іншої особи другого ступеня споріднення, спроможної забезпечити такий догляд.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Законодавством визначені критерії, за наявності яких особи складають сім`ю, головним з яких є спільне проживання. Особи, які постійно проживають у різних країнах і не пов`язані спільним побутом, об`єктивно не можуть вважатися членами сім`ї у контексті здатності здійснювати постійний догляд вдома.
Як установлено ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Поняття «постійний догляд» передбачає не епізодичну чи матеріальну допомогу, а щоденну, безпосередню фізичну участь у житті особи, яка потребує догляду, допомогу у самообслуговуванні, забезпеченні її життєвих потреб та безпеки.
Застосовуючи висновки Верховного Суду щодо існування «об`єктивних причин», які унеможливлюють здійснення догляду формально («юридично») наявними родичами, суд чітко констатує: неможливість здійснювати догляд через постійне перебування члена сім`ї за межами України є саме тією об`єктивною і непереборною підставою, що унеможливлює виконання обов`язку з догляду. Відтак, наявність таких родичів за кордоном фактично прирівнюється до їхньої відсутності у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII, що виключає правомірність відмови військовослужбовцю у звільненні.
Таким чином, суд вважає, що лише юридична наявність члена сім`ї першого та/або другого ступеня споріднення не може бути достатньою підставою для відмови у звільненні військовослужбовця, оскільки такий член сім`ї не може взяти на себе фактичну опіку і здійснювати необхідний догляд.
У даному випадку, обов`язок доказування та з`ясовування обставин наявності інших родичів, які можуть здійснювати постійний догляд, покладено на ТЦК та СП. Однак, прийняття рішення щодо звільнення військовослужбовця з урахуванням усіх наданих доказів відноситься до повноважень командира військової частини.
Тому, підсумовуючи вище наведене, за наявності фактичних підстав для звільнення позивача з військової служби на підставі абз.13 п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я), відповідач, оцінюючи надані до рапортів документи діяв не добросовісно.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є визначення відповідачу зобов`язання повторно розглянути рапорти ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини: у зв`язку з необхідність здійснювати постійний догляд за своїм баитком, який є особою з інвалідністю І групи та у зв`язку з відсутністю інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи з урахуванням висновків суду.
Обраний судом апеляційної інстанції спосіб захисту порушеного права не є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) у межах встановленого статтею 309 Кодексу адміністративного судочинства України строку.

Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Кобзяк Анни Павлівни задовольнити частково, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2026 року у справі № 380/23660/25 – скасувати.
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ), оформлену листом від 29.10.2025 №08/89766/25-ВН, у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини: у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своїм батьком, який є особою з інвалідністю І групи та у зв`язку з відсутністю інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи. 
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_7 (військову частину НОМЕР_1 ) повторно розглянути рапорти ОСОБА_1 №02.5.1/75871/25-Вн від 15.09.2025, №04.4/82405/25-Вн від 06.10.2025 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини: у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своїм батьком, який є особою з інвалідністю І групи та у зв`язку з відсутністю інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції, викладених у цій постанові. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	С. М. Глазько 	
 	 	Р. М. Шавель