Березівський районний суд Одеської області 

19.08.2026
Справа № 494/1295/26
Провадження № 2/494/1010/26
РІШЕННЯ
Іменем України
19 серпня 2026 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області 
в складі: головуючого - судді Панчишина А.Ю., 
при секретарі судових засідань Станілевич А.В., 
за участі позивачки – ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Березівського районного суду Одеської області цивільну справу №494/1295/26 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, - 

В С Т А Н О В И В:

02.06.2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.
Позов обґрунтовує тим, що 10 листопада 2006 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 . 30 липня 2013 року рішенням Березівського районного суду Одеської області шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. 07 серпня 2013 року рішенням Березівського районного суду Одеської області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти у сумі 700 грн. на утримання сина. 
29 квітня 2017 року між позивачкою та ОСОБА_4 було укладено шлюб, у зв`язку з чим її прізвище « ОСОБА_5 » було змінено на « ОСОБА_6 ». У 2025 році син ОСОБА_2 закінчив навчання в Опорному закладі-ліцеї №2 Березівської міської ради Одеської області та здобув повну загальну середню освіту. 
З 01 вересня 2025 року дитина навчається на контрактній основі денної форми навчання в Одеському національному медичному університеті, факультет «Психологія», так як бюджетних місць на цьому факультеті не передбачено. 
Оплата за навчання у 2025-2026 роках складає 33 000 гривень. ОСОБА_1 було здійснено оплату за навчання в учбовому закладі за І-ІІ півріччя в сумі 33 000 грн. 
Також, позивачка оплачує всі необхідні додаткові витрати, пов`язані з навчанням такі як: щоденний проїзд на громадському транспорті, кошти на харчування під час навчального процесу, закуп продуктів та все необхідне для особистого догляду, купує літературу та канцелярію необхідну для навчання. 
Так як місця у гуртожитку ОНМеД в першу чергу надавалися студентам, які є особами з числа багатодітних сімей, малозабезпечених та з сімей військовослужбовців, тому місця для сина не вистачило. На теперішній час позивачка оплачує щомісячно 6000 грн. за оренду квартири для сина та комунальні послуги приблизно 2000-2500 грн. щомісячно, оплата здійснюється шляхом особистої передачі коштів орендодавцю. 
12 березня 2026 року Березівським районним судом Одеської області було прийнято рішення про збільшення стягнутих з відповідача аліментів з 700 грн. до 6000 грн., однак ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу на рішення суду. На теперішній час апеляційне провадження ще не відкрито. 
Відповідач сплачує лише 4000 грн. щомісячно, однак цих коштів не вистачає на покриття хоча б однієї четвертої частини витрат на сина. 
ОСОБА_2 не приймає участі в оплаті хоча б половини витрат на дитину. Позивачка працює, отримує дохід, але їй матеріально важко самій утримувати сина, оскільки від другого шлюбу у неї є ще донька ОСОБА_7 , 2019 року народження, яку теж необхідно матеріально утримувати. 
Позивачка неодноразово зверталася до ОСОБА_2 з проханням в добровільному порядку сплачувати частину коштів за навчання, оскільки 4000 грн. на місяць це дуже мала сума для дорослої дитини, але відповіді не отримувала. Відповідач заблокував позивачку у всіх месенджерах та в телефоні, тому зв`язку з ним не має. ОСОБА_2 є здоровою працездатною людиною, на утриманні нікого не має, проживає разом з батьками. За останньою інформацією, ОСОБА_1 відомо що відповідач працює в інтернет-магазині ТОВ «Цитрус» та отримує заробітну плату, тому вона вважає, що ОСОБА_2 в змозі сплатити половину понесених додаткових витрат на сина, що пов`язані із здобуттям ним вищої освіти. 
Відповідно до вищевикладеного, ОСОБА_1 вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 половину понесених нею витрат на сина, що пов`язані із здобуттям ним вищої освіти. Частина витрат буде складати наступну суму: 33 000 грн./2 = 16500 грн. 
Ухвалою суду від 24.06.2026 року відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження на 05.08.2026 року о 08:00 год.
04.08.2026 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву про стягнення додаткових витрат на дитину, яким просив відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог. 
ОСОБА_2 з позовними вимогами не згоден з наступних підстав:
Рішенням Березівського районного суду Одеської обл. від 12.03.2026 р. позовні вимоги ОСОБА_8 задоволені частково. В рішенні вказано: « Змінити спосіб стягнення аліментів визначений Березівським районним судом Одеської області по справі №494/488/13-ц від 07.08.2013 р. з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та визначити його у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 (шість тисяч) 00 коп. щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, а саме: до ІНФОРМАЦІЯ_5 .»
Станом на теперішній час справа перебуває на розгляді в апеляційному суді Одеської області.
На переконання відповідача, витрати ОСОБА_1 - 33 000 грн. на оплату навчання сина в Одеському національному медичному університеті факультет «Психологія» на контрактній основі не можуть вважатися додатковими витратами, передбаченими ч.1 ст.185 СК України, оскільки навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, що повністю узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 р. у справі № 638/13860/16-ц, від 29 квітня 2022 р. у справі № 761/27222/20.
З урахуванням викладеного та обставин даної справи, неможливо погодитись із твердженням позивачки про те, що дані витрати є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, оскільки нею не наведено наявності особливих обставин для їх понесення, а тому дані витрати охоплюються аліментними зобов`язаннями. Ст.185 СК України не передбачено обов`язку батька брати участь у додаткових витратах для нормального загального розвитку дитини.
Крім того, позивачка на даний час працює начальником Березівського бюро правничої допомоги Роздільнянського відділу надання безоплатної правничої допомоги Південного управління надання безоплатної правничої допомоги Південного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги та має стабільне джерело доходу. Крім того, позивач здійснює адвокатську діяльність, відповідно до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Про свої доходи вона відомостей суду не надала. Посилання ОСОБА_1 на те, що вона утримує неповнолітню доньку від другого шлюбу є неспроможним, оскільки батько доньки (чоловік ОСОБА_1 ) працює начальником Березівського відділу державної виконавчої служби у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) і також утримує свою доньку. ОСОБА_2 на даний час офіційно не працює, власного житла не має, проживає з батьками, яким допомагає по господарству. Мати постійно хворіє, має інвалідність, у зв`язку з чим саме відповідач займається веденням господарства. Питання щодо навчання сина в даному учбовому закладі на контрактній основі ніхто з ОСОБА_2 не погоджував, адже він як раніше, так і зараз не має можливості сплачувати значну для нього суму коштів на навчання сина.
04.08.2026 року позивачка ОСОБА_1 подала відповідь на відзив.
Позивачка звертає увагу, що відповідач вказує, що на його переконання витрати за оплату навчання дитини у вищому навчальному закладі не можна вважати за додаткові витрати, однак разом з цим він вказує, що за змістом положень статті 185 Сімейного кодексу України додатковими витратами є витрати що пов`язані з розвитком додаткових здібностей дитини або її особливими (специфічними) потребами. Та викладає приблизний перелік, який маже бути розширено за настання відповідних обставин.
Так ОСОБА_1 зазначає, що син ОСОБА_3 володіє комунікативними та емоційними навиками, які полягають в наступному:
•він здатен щиро співпереживати та розуміти почуття іншої людини без втрати власних меж;
•вміє чути не лише слова, а й приховані емоції, інтонації та паузи;
•має навики зіставляти факти, знаходити причини проблем і бачити зв`язки між подіями та станом людини;
•здатен помічати міміку, жести, зміну у поведінці та настрої співрозмовника.
Розвиток таких здібностей надасть йому у майбутньому змогу мати професію та заробляти кошти на життя.
Вища освіта дає людині професійні знання, можливості кар`єрного зростання та перспективи у житті. Вона допомагає знайти хорошу роботу, рознгарити круг спілкування та впевненіше почуватися в житті. Вища освіта та можливість в подальшому реалізувати себе, як спеціаліста та особистість і є саме той ІНСТРУМЕНТ який я купую для розвитку здібностей моєї дитини.
Тому витрати на навчання є саме тими витратами, що передбачені статтею 185 Сімейного кодексу Україну, як додатковими.
Відповідач вказує, що з ним не було погоджено питання щодо навчання сина саме у Одеському медичному університеті та саме на контрактній основі, однак він жодного разу не цікавився у сина куди він має намір вступати на навчання після закінчення школи, відповідач не приймав участі і під час навчання сина у школі, не приймав участі у додаткових витратах, пов`язаних із навчанням у школі, організацією випускного вечору, тощо. Позивачка всі витрати несла самостійно.
Син самостійно вибрав навчальний заклад в якому мав намір здобувати вищу освіту. ОСОБА_1 , як його матір, лише підтримала його і ніяким чином не впливала на вибір дитини, оскільки це його життя і його майбутнє, в якому батьки мають бути лише опорою та підтримкою.
Також відповідач у позові наголошує на те, що позивачка має офіційне працевлаштування, а також займається професійною адвокатською діяльністю, шо на думку останньої, це не є підставою, яка має звільнити відповідача у прийнятті участі у витратах на сина та не задоволенні судом позовних вимог.
ОСОБА_1 звертає увагу на те, що ОСОБА_2 не працює. На підтвердження цього ним було додано копію трудової книжки, в які міститься запис N° 19 від 15.06.2023 року в якому вказано, що його було звільнено з посади за ч. 1 сті 36 КЗпП, а саме: за згодою сторін. Фактично відповідача було звільнено не за станом здоров`я, ліквідацією підприємства або іншими обставинами, які не залежать від відповідача, а саме за його волевиявленням.
Відповідач звільнився з роботи у 15 червня 2023 року, тобто три роки тому. Ним не було надано будь яких доказів того, чому він, будучи здоровою працездатною людиною не влаштувався на іншу роботу.
Відповідачем було додано до відзиву ксерокопію виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2754/1296 датовані 2020 роком про лікування хворої ОСОБА_9 з 28.10.2020 по 06.11.2020 року, а також пенсійне посвідчення особи з інвалідністю III групи загальне захворювання що належить ОСОБА_9 , та ксерокопію даних з пенсійної справи не вказано з якої саме пенсійної справи.
У відзиві не вказано ким приходиться відповідачу ОСОБА_9 та яке відношення вона має до цієї справи про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину.
Відповідач стверджує, що не має рухомого або нерухомого майна у власності, але не надав жодного доказу цьому ствердженню.
Отже, відповідач не надав жодного допустимого обґрунтованого доказу того, що не в змозі сплатити додаткові витрати, що пов`язані із навчанням сина. Такими доказами могли б бути: довідка про триваюче захворювання відповідача, той факт, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, наявність інших неповнолітніх дітей, каліцтво, інвалідність, тощо. Але те, що відповідач не працює, це його особистий вибір. Ним не було надано доказу, що стан його здоров`я або інша, будь яка вагома причина, не надає йому змогу за три роки влаштуватися на роботу.
У відзиві на позовну заяву про стягнення додаткових витрат на сина відповідачем не доведено тих обставин на які він опирається, тому позовні вимоги можуть бути задоволені в повному обсязі.
В судову засіданні позивачка не з`явилась, була повідомлена про судовий розгляд належним чином.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 04.08.2026 року від представника ОСОБА_10 надійшла заява про відкладення судового засідання на іншу дату. 
Суд, повно і всебічно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов та відзив на позов, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши думку учасника справи, приходить до наступного висновку.
Частина 1 статті 2 ЦПК України визначає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Одним із завдань СК України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1).
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
При цьому обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька.
За змістом ч.1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками свого обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд, відповідно до ст. 182 СК повинен враховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело надходження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.1, 2 ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
В порядку ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постановах Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12.12.2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01.04.2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663св21), від 08.05.2023 року у справі №756/9882/19 (провадження №61-2065св23), викладено правові висновки про те, що положення статті 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню.
Аналіз наведених норм чинного законодавства вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від спільного проживання мають неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Даний факт підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 25.11.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Березівського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №157. 
Згідно копії довідки, виданої деканом медико-фармацевтичного факультету №24.00115 від 10.12.2025 року, ОСОБА_3 є здобувачем 1 курсу 1 семестру денної форми навчання (контрактна основа) спеціальності С4 «Психологія» медико-фармацевтичного факультету Одеського національного медичного університету ІV рівня акредитації, початок навчання «01» вересня 2025 року (наказ про зарахування №436-о від 11.08.2025) – передбачуваний термін закінчення ОНМеДУ «30» червня 2029 року. 
07 серпня 2025 року між Одеським національним медичним університетом державної форми власності в особі ректора Запорожана В.М., та законним представником вступника – ОСОБА_1 було укладено договір про навчання у Одеському національному медичному університету та договір про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців за №355. Згідно розділу ІІІ договір про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців, вартість платної освітньої послуги у 2025-2026 навчальний рік становить 33 000 грн. 
26.08.2025 року позивачкою ОСОБА_1 було здійснено оплату за навчання сина ОСОБА_2 за 1 семестр у сумі 16 500 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції №0.0.4517755568.1 (призначення платежу: за навчання за д/р НОМЕР_2 студент ОСОБА_3 , курс 1 семестр 1, спеціальність С4,отримувач: Одеський національний медичний університет).
29.01.2026 року позивачкою було здійснено оплату за навчання сина ОСОБА_2 за 2 семестр у сумі 16 500 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції №0.0.4735894263.1(призначення платежу: за навчання за д/р НОМЕР_2 студент ОСОБА_3 , курс 1 семестр 2, спеціальність С4, отримувач: Одеський національний медичний університет).
Загалом нею було понесено додаткових витрат на навчання неповнолітнього сина загальну суму 33 000 грн., половину з яких 16 500 грн. ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача як оплату додаткових витрат на дитину, пов`язаних із розвитком її здібностей в порядку ст.185 СК України.
Вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на дитину, суд враховує положення ч.1, 2 ст.141 СК України, відповідно до яких мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.
Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Додаткові витрати на дитину мають нести батьки.
Аналіз наведених норм чинного законодавства вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою.
Отже, згідно вимог законодавства та аналізу судової практики, яка склалась, до додаткових витрат на дитину відносять:
а) навчання у спеціалізованому закладі освіти, технікумі, коледжі, при умові погодження з батьком/матір`ю навчального закладу та доведеності існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі адже дитині гарантовано державою безоплатне навчання у загальноосвітній школі,
б) розвиток здібностей дитини, а саме витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини, придбання спортінвентарю, музичного інструменту, витрати на участь у змаганнях та конкурсах, витрати на вивчення іноземних мов, підтверджені відповідними нагородами, які одержували діти або характеристиками,
в) оздоровлення (санаторно-курортне або відпочинок біля моря або на гірському курорті при умові доведеності, що для покращення стану здоров`я дитини вона потребувала відпочинок та оздоровлення саме там),
г) лікування (систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами).
За змістом відповідних положень закону, до додаткових витрат належать витрати, пов`язані з навчанням у спеціалізованому закладі освіти, за умови доведення необхідності навчання саме в такому закладі. Ідеться про заклад, навчання в якому обумовлене розвитком особливих здібностей дитини або її специфічними (особливими) потребами.
Так, на обґрунтування своїх вимог, позивачка зазначає, що «витрати на дитину, що пов`язані із здобуттям нею освіти відносяться до додаткових витрат та підлягають розділенні між батьками незалежно від сплати аліментів.» При цьому посилається на те, що аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 1 квітня 2019 року у справі №545/819/18 КЦС ВС. Якою зазначено, що понесені позивачем витрати на навчання сина у коледжі належать до додаткових витрат.
Разом із тим, на переконання суду, витрати позивачки ОСОБА_1 на оплату навчання сина, батьком якої є відповідач, у Державному національному медичному університеті за 2025-2026 навчальний рік, не можуть вважатися додатковими витратами, передбаченими частиною першою статті 185 СК України, оскільки навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, що повністю узгоджується із правовими висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 638/13860/16-ц, від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/20.
Так, судом встановлено, що рішенням Березівського районного суду Одеської області від 07 серпня 2013 рокустягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у твердій грошовій сумі 700 гривень щомісячно, починаючи з 09.07.2013 року до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 . 
Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 12.03.2026 року було змінено спосіб стягнення аліментів, визначений Березівським районним судом Одеської області по справі 494/844/13-ц від 07.08.2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та визначити його у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень 00 коп. щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Визначений судом розмір аліментів призначався саме для забезпечення всіх потреб неповнолітнього сина сторін, включаючи освіту.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.06.2026 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 12 березня 2026 року.
Суд звертає увагу на те, що витрати, пов`язані з базовим навчанням дитини (у тому числі і за умови продовження навчання для здобуття наступного освітнього рівня), охоплюються аліментними зобов`язаннями батьків до досягнення дитиною повноліття відповідно до ст. 180 СК України. Після досягнення дитиною повноліття обов`язок батьків щодо її утримання у разі продовження навчання не припиняється, а отже витрати на навчання у закладі вищої освіти охоплюються аліментними зобов`язаннями щодо повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, відповідно до статті 199 СК України.
З урахуванням обставин даної справи, суд не погоджується із твердженням сторони позивачки про те, що дані витрати є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, оскільки позивачкою не наведено наявності особливих обставин для їх понесення, а тому дані витрати охоплюються аліментними зобов`язаннями.
Суд звертає увагу, що статтею 185 СК України не передбачено обов`язку батька брати участь у додаткових витратах для нормального загального розвитку дитини.
Інших доказів, які б підтверджували понесені позивачкою додаткові витрати на дитину, матеріали справи не містять.
Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оскільки позивачкою не доведено та не надано належних і допустимих доказів щодо додаткових витрат на дитину, їх необхідності та обґрунтованості, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, як необґрунтованого.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Позивачка при зверненні до суду судовий збір не сплачувала, оскільки звільнена від його сплати на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, витрати на підставі ст. 141 ЦПК України, компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст.2, 4, 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 229, 247, 258, 259, 263-265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українка, громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_3 , виданий органом 5128 17.05.2017 року, РНОКПП - НОМЕР_4 
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українець, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Березівським РВ УМВС України в Одеській області 14.10.2004 року

Суддя Панчишин А.Ю.