РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2026 року | Справа №160/3029/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Конєвої С.О. 

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення №11 від 05.02.2026р., зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
10.02.2026р. через систему "Електронний суд" ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 та просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії з розгляду питань щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідача згідно протоколу №11 від 05.02.2026р. про відмову в наданні військовозобов`язаному позивачеві відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до вимог п.9 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;
- зобов`язати комісію з розгляду питань щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідача повторно розглянути заяву позивача та прийняти відповідне рішення стосовно надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період позивачеві на підставі п.9 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію з урахуванням висновків суду».
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що, бажаючи реалізувати своє право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, він 02.02.2026 року через Центр надання адміністративних послуг звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки на підставі вимог п.9 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», до якої долучив додатки згідно п. 58-1 Порядку № 560. Зі змісту повідомлення №4/29 від 05.02.2026р. позивач дізнався, що протоколом №11 від 05.02.2026р. йому було відмовлено у наданні відстрочки з причин – «є родичі не військовозобов`язані (дружина інваліда)». Позивач вважає, що відповідачем протиправно відмовлено йому у наданні відстрочки з причин, визначених п.13 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки п. 58-1 військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю, не зазначають у заяві, зазначеній у пункті 58 цього Порядку, інформацію про інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд. Позивач зазначає, що підставою для відмови у наданні відстрочки визначено обставину, яка не входить в перелік тих, що підлягають підтвердженню при поданні заяви, тому відповідачем протиправно застосовано аналогію Закону до п.13 ч.1 ст.23 Закону № 3543-XII, оскільки п.9 цього Закону, є окремою та самостійною правовою підставою для отримання відстрочки, яка не передбачає відсутності чи наявності інших родичів, які є невійськовозобов`язаними, які можуть здійснювати догляд, якщо особа, яка потребує такого догляду по відношенню до заявника є дружиною (чоловіком), дитиною та/або батьком чи матір`ю, що корелюється з положенням п. 58-1 Порядку № 560. Позивач стверджує, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, оскільки відповідач вже вчинив дії та надав оцінку заявленим підставам та документам, а тому ефективним захистом своїх прав вважає саме зобов`язання відповідача розглянути заяву та прийняти рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку з цим, для захисту своїх прав звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалою суду від 18.02.2026р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 18.03.2026р. у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано, зокрема, відповідача надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази правомірності оспорюваного рішення з урахуванням того, що заява на відстрочку позивачем була подана на підставі п.9 ч.1 ст.23 Закону №3543-ХІІ, а відповідачем вона розглянута по п.13 ч.1 ст.23 згаданого Закону, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.
Зазначена ухвала суду разом із адміністративним позовом була отримана, зокрема, відповідачем у його електронному кабінеті 12.02.2026р. (адміністративний позов), 19.02.2026р. (ухвалу суду) в робочий час, що є належним повідомленням відповідача про час та місце судового розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст.18,251 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, наявними у справі.
На виконання вищенаведеної ухвали суду, 03.03.2026р. через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що позивач звернувся із заявою до комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час загальної мобілізації згідно п.9 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Так, комісією відповідача були перевірені надані заявником документи та встановлено, що батько заявника, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно довідки МСЕК № 593927 серія 12ААБ від 07.12.2020р. має першу групу інвалідності безстроково, отже не підпадає під дію п.9 ч.1 ст.23 Закону № 3543-XII. Відповідач зазначив, оскільки наявний пакет документів відповідно до п.13 ч.1 ст.23 згаданого Закону, комісією було прийнято рішення щодо розгляду питання про надання відстрочки за вказаним пунктом. Перевіривши надані заявником документи, комісією встановлено, що у батька заявника згідно інформації з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, наявна дружина, яка згідно даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів не є військовозобов`язаною. Отже, комісія прийшла висновку, що надати відстрочку з підстав пункту 9 та 13 частини 1 статті 23 Закону № 3543-XII не можливо. Також, відповідач вказав, що комісія має надзвичайно широку дискрецію у питанні схвалення чи відмови у наданні відстрочки, так як Порядком № 560 не встановлено чітких підстав для відмови у наданні відстрочки, тому така перевірка щодо достатності підстав для надання та оформлення відстрочки здійснюється виключно комісією при ТЦК та СП з дотримання дискреційних повноважень, з урахуванням цього, суд повинен уникати безпідставного втручання у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та не може перебирати непритаманні для суду повноваження в частині «надання відстрочки від призову на військову службу під час загальної мобілізації». Відповідач вважає, що позивачем не доведено порушення його прав та інтересів, а тому вважає, що у задоволенні позовним вимог позивачеві слід відмовити.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Ухвалою суду від 05.08.2026р. через велику завантаженість суду адміністративними справами військовозобов`язаних та військовослужбовців, перебування судді Конєвої С.О. у щорічних чергових відпустках, що об`єктивно унеможливлювало здійснення адміністративного судочинства у даний період, розгляд даної справи було продовжено відповідно до ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України до 05.08.2026р.
Враховуючи викладене, дана справа вирішується 05.08.2026р., тобто, у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
За приписами ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті заяви.
Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.
Позивач у справі - ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку як військовозобов`язаний у ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується змістом копії паспорту позивача № НОМЕР_1 від 04.12.2018р. та копією витягу з реєстру територіальної громади №2026/000680983 від 15.01.2026, наявними у справі.
Як встановлено зі змісту копії свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_2 від 11.11.1999р. ОСОБА_2 є батьком позивача – ОСОБА_1 (позивача у даній справі).
Судом встановлено, що батько позивача – ОСОБА_2 є особою з інвалідністю І групи за загальним захворюванням безстроково, що підтверджується змістом копії Довідки МСЕК Серії 12 ААБ № 593927 від 07.12.2020р.
Згідно п.12 згаданої Довідки, батько позивача – ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.
Відповідно до копії Акту про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 20.01.2026 підтверджено факт здійснення постійного догляду сином – ОСОБА_1 над батьком ( ОСОБА_2 ).
02.02.2026 року позивач через Центр надання адміністративних послуг звернувся до відповідача із заявою 20260202-395996 (№ 272/зв) про надання відстрочки на підставі вимог п.9 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
До зазначеної заяви позивачем були додані наступні копії документів, а саме: довідка до акту огляду МСЕК; свідоцтво народження дитини або особи, що здійснює догляд; акт встановлення факту догляду; облікова картка платника податків та паспорт особи, яка потребує постійного догляду; витяг з РТГ ОСОБА_1 , що підтверджується описом вхідного пакету документів в додатку «Дія».
З отриманого повідомлення №4/29 від 05.02.2026р. позивач дізнався, що протоколом №11 від 05.02.2026р. йому було відмовлено у наданні відстрочки з причин – «є родичі не військовозобов`язані (дружина інваліда)», що підтверджується змістом цих документів, наявних у справі.
Вважаючи відмову відповідача у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за п.9 ч.1 ст.23 Закону № 3543-XII протиправною, за захистом своїх прав позивач звернувся з даним позовом до суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, проаналізувавши норми чинного законодавства України, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, виходячи з наступного.
Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку із військовою агресією рф проти України, Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022р. №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. строком на 30 діб.
На момент розгляду даної адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває та є продовженим.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-ХІІ) встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації встановлені статтею 22 Закону № 3543-XII.
Відповідно до частини 5 статті 22 Закону №3543-XII (в редакції, що діяла станом на час звернення позивача до відповідачів із відповідною заявою) передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). 
При цьому, статтею 23 Закону №3543-XII передбачено, що для деяких категорій громадян встановлена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII (в редакції, що діяла станом на час звернення позивача до відповідача із відповідною заявою) визначено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду.
Пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення №154) установлено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
А гідно до положень пункту 9 Положення №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема, ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам, розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.
Приписами пункту 11 Положення №154 передбачено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Із аналізу наведених приписів чинного законодавства слідує, що до повноважень районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить оформлення військовозобов`язаним відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (Порядок № 560).
Відповідно до п. 56 Порядку № 560 (в редакції, що діяла станом на час звернення позивача до відповідачів із відповідною заявою) передбачено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Пунктом 58 Порядку № 560 визначено, що за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (військовозобов`язані СБУ чи розвідувальних органів - голові Комісії в Центральному управлінні або регіональному органі СБУ чи відповідному розвідувальному органі) за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.
Під час подання заяви військовозобов`язаний пред`являє військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі).
Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації в день її подання. 
Згідно пункту 58-1 Порядку №560 передбачено, що військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за хворим батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), у випадках, передбачених пунктом 9 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, зазначають у заяві, зазначеній у пункті 58 цього Порядку (додаток 4), про відсутність інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд за хворим батьком чи матір`ю дружини (чоловіка). 
Військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю, не зазначають у заяві, зазначеній у пункті 58 цього Порядку, інформацію про інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд.
Районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки або його відділ за місцем перебування на військовому обліку військовозобов`язаного, який відповідно до закону зобов`язаний утримувати осіб, зазначених у пункті 13 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, або здійснює постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, під час прийняття рішення про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації перевіряє перебування такого військовозобов`язаного на військовому обліку, родинні зв`язки військовозобов`язаного та особи, яку відповідно до законодавства зобов`язаний утримувати військовозобов`язаний або за якою здійснює постійний догляд, наявність інших осіб, місце проживання яких задекларовано/зареєстровано за адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання військовозобов`язаного або особи, яка перебуває на утриманні або потребує постійного догляду, з використанням відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, інших інформаційних систем, реєстрів та баз даних, у тому числі шляхом інформаційного обміну.
Відповідно до п. 60 Порядку № 560 передбачено, що Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання.
Підтвердження достовірності та/або перевірка відомостей, зазначених у заяві, здійснюються шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами (банками) даних.
Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом. У разі позитивного рішення у протоколі окремо зазначається строк, на який надано відстрочку, та строк дії відповідних законних підстав (настання обставин, за яких особа втрачає законні підстави на відстрочку). У разі відмови у наданні відстрочки у протоколі зазначаються причини такої відмови.
У разі позитивного рішення комісії відомості щодо надання відстрочки (строк відстрочки та строк дії відповідних законних підстав (настання обставин, за яких особа втрачає законні підстави на відстрочку) протягом одного дня з дати прийняття такого рішення вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та відображаються в електронному кабінеті призовника, військовозобов`язаного, резервіста, а не пізніше двох днів з дати прийняття такого рішення заявникові повідомляється про це у способи, визначені цим пунктом, та видається роздрукований (оновлений) військово-обліковий документ, сформований відповідно до Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559 (Офіційний вісник України, 2024 р., № 49, ст. 2978), або довідка за формою згідно з додатком 6 (для військовозобов`язаних СБУ та розвідувальних органів).
У разі прийняття комісією рішення про відмову у наданні відстрочки заявникові (у тому числі військовозобов`язаному СБУ або розвідувальних органів) не пізніше ніж на наступний робочий день з дати прийняття такого рішення повідомляється про це у способи, визначені цим пунктом, за формою згідно з додатком 7.
Рішення комісії може бути оскаржене у судовому порядку.
До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно пункту 61 Порядку №560 військовозобов`язані, які здійснюють постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, та не отримують компенсації (допомоги, надбавки) на догляд за ними, для розгляду питання надання їм відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації звертаються за встановленням факту здійснення постійного догляду із заявою у довільній формі на ім`я керівника виконавчого органу сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, районної у м. Києві військової адміністрації за адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання особи, зазначеної у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, за якою здійснюється догляд.
У заяві повинні бути зазначені такі відомості про військовозобов`язаного, який здійснює постійний догляд:
- прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання, контактні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті);
- відомості про особу, за якою здійснюється постійний догляд (прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), адреса зареєстрованого/задекларованого місця проживання, контактні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті).
Військовозобов`язані, які здійснюють постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, до заяви, зазначеної в абзаці першому цього пункту, додають документи, визначені у підпунктах 9 і 14 додатка 5 (крім акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).
За Додатком 5 до згаданого Порядку №560 такими документами мають бути, а саме:
- для особи, яка потребує постійного догляду, - довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи;
- для особи, яка зайнята постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю, - документи, що підтверджують родинні зв`язки (свідоцтво про шлюб або свідоцтво про народження дитини, або свідоцтво про народження особи, яка здійснює постійний догляд), документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8);
Районні, міські держадміністрації (військові адміністрації), виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад для розгляду документів щодо встановлення факту здійснення військовозобов`язаним постійного догляду за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», утворюють постійно діючу комісію із встановлення факту здійснення особою постійного догляду.
Комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду здійснює розгляд заяви протягом десяти календарних днів з дати її подання.
До складу комісії із встановлення факту здійснення особою постійного догляду можуть входити депутати місцевої ради, представники виконавчих органів місцевого самоврядування, громадських організацій загальною чисельністю не менше ніж п`ять осіб.
Під час своєї роботи комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду:
- відвідує місце проживання особи, за якою здійснюється постійний догляд, зазначене у заяві військовозобов`язаного, для встановлення факту здійснення постійного догляду;
- перевіряє відомості щодо наявності/відсутності інших осіб, які здійснюють постійний догляд за особою, зазначеною в заяві, зокрема інформацію щодо наявних прийнятих структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад рішень про надання соціальних послуг з догляду за особою, за якою здійснює догляд військовозобов`язаний, за її задекларованим/зареєстрованим місцем проживання.
За результатами роботи комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду складає та надає військовозобов`язаному акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).
Отже, із аналізу приписів згаданого Порядку № 560 слідує, що ним визначено чіткий алгоритм вчинення дій військовозобов`язаним та прийняття рішень територіальним центром комплектування та соціальної підтримки щодо питання надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
За вказаними нормами Порядку №560 військовозобов`язаний має право на особисте подання на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяви за встановленою формою з доданими до неї документами, які підтверджують право на відстрочку.
Підтвердними документами, які надають право на відстрочку, особам, зайнятим постійним доглядом за своїм хворим батьком є такі документи: для особи, яка потребує постійного догляду - довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ; для особи, яка зайнята постійним доглядом за хворим своїм батьком - свідоцтво про народження особи, яка здійснює постійний догляд; акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду - за Додатком 5 до Порядку №560.
При цьому, у разі подання заяви на підставі п.9 ч.1 ст.23 Закону №3543-ХІІ військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за, зокрема, хворим своїм батьком чи матір`ю, інформацію про інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд, у відповідній заяві не зазначають.
Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_4 під час прийняття рішення про надання відстрочки на військову службу за призовом під час мобілізації, окрім родинних зв`язків військовозобов`язаного та особи, яка потребує постійного догляду, перевіряє наявність інших осіб, які за законом зобов`язані здійснювати догляд за такою особою, з використанням відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, інших інформаційних систем, реєстрів та баз даних.
Отже, в даному випадку у суб`єкта владних повноважень наявний обов`язок щодо всебічної перевірки законних підстав для отримання відстрочки військовозобов`язаним під час мобілізації та встановлення наявності або відсутності у особи, яка потребує постійного догляду, інших працездатних осіб з числа не військовозоб`язаних, які можуть та повинні здійснювати такий догляд за законом. 
Відтак, визначена законодавством можливість позивача не зазначати у заяві інформацію про інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд за батьком, не виключають обов`язку ТЦК та СП провести всебічну перевірку щодо наявності інших осіб, які можуть та зобов`язані здійснювати постійний догляд, використовуючи інформацію з інших реєстрів та баз даних.
Як встановлено судом із матеріалів справи, 02.02.2026 року через Центр надання адміністративних послуг позивач звернувся до відповідача із заявою 20260202-395996 про надання відстрочки на підставі вимог п.9 ч.1 ст.23 Закону №3543-ХІІ.
До зазначеної заяви на підтвердження постійного догляду за хворим своїм батьком позивачем були додані: довідка до акту огляду МСЕК; свідоцтво народження дитини або особи, що здійснює догляд; акт встановлення факту догляду; облікова картка платника податків та паспорт особи, яка потребує постійного догляду; витяг з РТГ Кузнєцов О.А., що підтверджується описом вхідного пакету документів в додатку «Дія».
Так, зі змісту свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 11.11.1999р. видно, що у батька позивача - ОСОБА_2 , який потребує постійного догляду, наявна працездатна дружина – ОСОБА_3 , що підтверджується цим свідоцтвом, копія якого наявна в матеріалах справи.
Отже, за результатами розгляду вказаної вище заяви позивача, відповідним повідомленням №4/29 від 05.02.2026р. йому було доведено, що за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів комісією було прийнято рішення, оформлене протоколом №11 від 05.02.2026р. про відмову в наданні військовозобов`язаному позивачеві відстрочки. 
У вказаному рішенні та повідомленні були зазначені такі причини відмови: «є родичі не військовозобов`язані (дружина інваліда)».
За викладених обставин та враховуючи наявність у особи з інвалідністю І групи ОСОБА_2 (батька позивача) дружини – ОСОБА_3 , тобто, інших родичів першого ступеня споріднення, які не потребують самі постійного догляду (таких доказів ні до заяви, ні до суду не надано), відсутності доказів, які б свідчили про реальну неможливість дружини здійснення догляду за батьком позивача, суд приходить до висновку, що відмова відповідача у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.9 та п.13 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є правомірною та законною.
У зв`язку з наведеними вище встановленими обставинами та аналізом приписів чинного законодавства у їх сукупності, суд приходить до висновку, що обгрунтовані правові підстави для визнання протиправним та скасування оспорювного у цій справі рішення у адміністративного суду відсутні, тому у задоволенні даного позову слід відмовити. 
За приписами ч.1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, ч.1 ст.77 наведеного Кодексу, покладає обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Разом з тим, з урахуванням встановлених судом обставин з приводу того, що у батька позивача - ОСОБА_2 , який потребує постійного догляду згідно довідки МСЕК, наявний член сім`ї, з числа не військовозобов`язаних, а саме: дружина - ОСОБА_3 , яка не потребує сама постійного догляду (таких доказів до суду не надано, а матеріали справи не містять) та є працездатною особою, а відповідно, має реальну можливість здійснювати постійний догляд за чоловіком, тому протиправність відмови відповідача у не наданні відстрочки з підстав п.9 ч.1 ст.23 Закону №3543-ХІІ, оформленої протоколом №11 від 05.02.2026р., жодними належними, достатніми та допустимими доказами, позивачем не доведена. 
Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення і аргументи позивача про те, що відповідач протиправно розглянув його заяву на підставі п.13 ч.1 ст.23, тоді як ним подавалась відповідна заява на відстрочку по п.9 ч.1 ст.23, з огляду на таке.
Як свідчить зміст п.9 ч.1 ст.23 вказаного Закону, право на відстрочку від призову під час мобілізації мають військовозобов`язані, які зайняті постійним доглядом, зокрема, за своїми хворими батьками, які за висновком МСЕК чи рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду.
Тобто, вказана норма розповсюджується на осіб, які потребують постійного догляду за висновком МСЕК, проте вказана норма не містить посилання на встановлення таким особам групи інвалідності.
Відтак, враховуючи наведене та те, що батькові позивача була встановлена І група інвалідності згідно вищенаведеної довідки МСЕК, вказані приписи п.9 ч.1 ст.23 Закону на правовідносини, які стосуються надання відстрочки позивачеві не розповсюджуються, а застосовними до даних правовідносин є приписи п.13 ч.1 ст.23 згаданого Закону.
Відтак, враховуючи наведене, суд вважає, що відповідачем правомірно розглянуто (без надмірного формалізму) заяву позивача про надання йому відстрочки саме за п.13 ч.1 ст.23 наведеного Закону, та прийняте відповідне правомірне рішення з урахуванням вимог п.58-1 Порядку №560.
Усі інші аргументи позивача вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Перевіривши у відповідності до вимог ч.2 ст.2 наведеного Кодексу, правомірність відмови позивачу у наданні відстрочки з підстав п.9 та п.13 ч.1 ст.23 Закону №3543-ХІІ, оформленої протоколом №11 від 05.02.2026р., суд приходить до висновку, що з урахуванням наявності у батька позивача, який потребує стороннього постійного догляду, дружини з числа не військовозобов`язаних, яка не потребує сама постійного догляду та є працездатною особою, а відповідно, має реальну можливість здійснювати постійний догляд за чоловіком, тому суд приходить до висновку, що наведена оспорювана відмова є такою, що прийнята у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано та з врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
За таких обставин, з урахування того, що суд не знайшов обґрунтованих правових підстав для задоволення основної позовної вимоги (визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову в наданні військовозобов`язаному позивачеві відстрочки на підставі п.9 та п.13 ч.1 ст.23 Закону №3543-ХІІ), тому і у задоволенні позовним вимог позивача про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, які носять похідний характер від основної вимоги, позивачеві також слід відмовити. 
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Статтями 6,7 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України.
Приймаючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, а тому у його задоволенні позивачеві слід відмовити повністю.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову судові витрати покладаються на суб`єкта владних повноважень.
Однак, виходячи з того, що у суду відсутні будь-які правові підстави для задоволення даного позову, то і судові витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 1 064,96 грн., сплаченої згідно квитанції про сплату № 0148-3391-0292-9540 від 09.02.2026р. не підлягають стягненню з бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 229, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
УХВАЛИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення №11 від 05.02.2026р., зобов`язання вчинити певні дії – відмовити повністю.
Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва