КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
23 липня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/11718/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Поливач Л. Д., Саліхова В. В.,
при секретарі Гайдаєнко В. С.,
за участі:представника позивача - адвоката Палієнка О. А. (в режимі ВКЗ),
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Шипілова Олександра Вікторовича, в інтересах ОСОБА_1 ,
на рішення Кагарлицького районного суду Київської області у складі судді Шевченко І. І.
від 03 квітня 2026 року 
у цивільній справі № 368/939/25 Кагарлицького районного суду Київської області
за позовом ОСОБА_2 , 
до ОСОБА_1 , 
третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інтер-Поліс»» 
про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП,
У С Т А Н О В И В:
В червні 2025 року представник позивача звернувся в суд із вказаним позовом, у якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь грошові кошти у розмірі 192 803,36 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої унаслідок ДТП.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 05.06.2024 приблизно о 13:43 за адресою: м. Київ, вул. Гната Юри, 7Б, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Skoda, державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, під час зміни напрямку руху не переконався в безпечності маневру та не пропустив транспортний засіб марки КІА, державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого здійснив зіткнення з указаним автомобілем. Унаслідок ДТП транспортні засоби отримали суттєві механічні пошкодження, а ОСОБА_3 була змушена звернутися за медичною допомогою. Своїми діями відповідач порушив пункти 2.3 (б) та 10.1 Правил дорожнього руху. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 18.07.2024 у справі № 759/13624/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.
Позивач зазначав, що про настання страхового випадку було повідомлено ПрАТ «Страхова компанія «Інтер-поліс», у якому цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за страховим полісом № 220392819. Відповідно до висновку судового експерта Петрушанка Вадима Федоровича № 108 від 21.06.2024, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Kia ProCeed, державний номерний знак НОМЕР_2 , на дату оцінки становить 322 803,36 гривні. На підставі страхового акта № 1759/13759/59/24 від 13.09.2024 позивач отримав від ПрАТ «Страхова компанія «Інтер-поліс» страхове відшкодування в межах ліміту у розмірі 130 000,00 гривень. Вказані кошти позивач того самого дня перерахував своїй дружині ОСОБА_4 для організації пошуку майстра та оплати відновлювальних робіт.
Крім того, позивач вказував, що згідно з отриманим від ФОП ОСОБА_5 рахунком-фактурою № 18/24 від 18.09.2024 вартість деталей та робіт з ремонту автомобіля склала 236 690,00 грн. Незважаючи на повідомлення відповідача та представника страхової компанії про недостатність страхового відшкодування для реального відновлення автомобіля, ОСОБА_1 у телефонній розмові відмовився здійснювати будь-які доплати. Для проведення ремонту ОСОБА_4 перерахувала на користь ФОП ОСОБА_5 119 000,00 грн безготівковим розрахунком та сплатила 11 000,00 грн готівкою, однак за позивачем залишається заборгованість перед виконавцем робіт у розмірі 106 690,00 грн. З огляду на ухилення ОСОБА_1 від обов`язку відшкодувати різницю між реальним розміром завданого збитку (322 803,36 грн) та виплаченим страховим відшкодуванням (130 000,00 грн), позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом свого порушеного права.
Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 03 квітня 2026 року позов задоволено частково.
Збільшені позовні вимоги ОСОБА_2 , представник позивача ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , третя особа: ПрАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 162 803 грн 36 коп. в якості компенсації шкоди, завданої ОСОБА_1 в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
У задоволенні решти вимог ОСОБА_2 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 1 077 грн 97 коп.
В апеляційній скарзі адвокат Шипілов О. В., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду від 03 квітня 2026 року в частині задоволених позовних вимог, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати.
Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно поклав в основу судового рішення єдиний доказ - висновок експерта № 108 від 21.06.2024 на суму 322 803,36 грн, однак не перевірив його належність, достовірність, повноту й взаємний зв`язок з іншими доказами.
Звертає увагу на те, що сам експертний висновок містить відомості про наявність у автомобіля Kia ProCeed, реєстраційний номер НОМЕР_2 , попередніх пошкоджень, які не були виключені з розрахунку вартості матеріального збитку.
Вказує, що предметом доказування у цій справі є не загальне пошкодження автомобіля, а розмір шкоди, який перебуває у прямому причинному зв`язку саме з дорожньо-транспортною пригодою від 05.06.2024, що відповідає вимогам статей 22, 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України.
Акцентує увагу на тому, що суд першої інстанції помилково ототожнив факт вини відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, встановлений постановою Святошинського районного суду міста Києва від 18.07.2024 у справі № 759/13624/24, із доведеністю розміру матеріальної шкоди.
Зазначає, що 06.09.2025 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог із 106 690,00 грн до 192 803,36 грн, обґрунтовуючи їх висновком експерта № 108 від 21.06.2024.
Звертає увагу на наявність у матеріалах справи суперечності між первинним обґрунтуванням розміру шкоди «реальною вартістю ремонту» у сумі 236 690,00 грн за рахунком-фактурою № 18/24 від 18.09.2024 ФОП ОСОБА_5 та експертним розрахунком у розмірі 322 803,36 грн, яку суд не усунув, взявши за основу більший розмір.
Підкреслює, що в рахунку-фактурі № 18/24 від 18.09.2024 замовником зазначена інша особа - ОСОБА_3 , а докази надання їй повноважень діяти від імені позивача ОСОБА_2 , як і докази фактичного виконання та оплати робіт саме позивачем, у матеріалах справи відсутні.
Посилається на порушення судом вимог статті 110 ЦПК України, оскільки висновок експерта не має заздалегідь встановленої сили й підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами.
Зауважує, що принцип змагальності не створює для суду обов`язку вважати доведеною обставину лише тому, що інша сторона її не спростувала шляхом подання альтернативного експертного висновку.
Наголошує на неврахуванні судом правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, згідно з якою принцип змагальності не покладає на суд обов`язок вважати доведеною обставину через відсутність її спростування іншою стороною, а висновок про існування стверджуваної обставини має бути більш переконливим, ніж протилежний.
Вказує, що усні пояснення експерта в судовому засіданні про «врахування попередніх пошкоджень» не є достатнім мотивуванням за відсутності аналізу того, які саме деталі та роботи були виключені з розрахунку.
Посилається на правову позицію Верховного Суду у постанові від 13.12.2023 у справі № 759/28079/21 щодо принципу диспозитивності та доктрини заборони суперечливої поведінки при добровільному узгодженні розміру страхового відшкодування.
Вважає, що оскільки позивач добровільно погодив розмір страхового відшкодування з ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» у сумі 130 000,00 грн за полісом № 220392819 та актом № 1759/13759/59/24 від 13.09.2024 і не довів належними доказами більшого фактичного розміру шкоди від ДТП, підстави для стягнення коштів із відповідача на підставі статті 1194 ЦК України відсутні.
Наголошує на недотриманні судом першої інстанції вимог статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості судового рішення та надання мотивованої оцінки кожному істотному доводу відповідача.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представника позивача - адвокат Палієнко О. А., проти задоволення апеляційної скарги заперечив, вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим.
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 05.06.2024 приблизно о 13:43, в м. Києві, по вул. Г. Юри, керуючи автомобілем «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, під час зміни напрямку руху не переконався що це буде безпечно, не пропустив автомобіль «КІА», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з даним автомобілем, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 2.3 (б), 10.1 Правил дорожнього руху.
Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 18.07.2024 у справі № 759/13624/24, ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, що становить 850 грн 00 коп. (а.с. 6).
Також, встановлено, що на час здійснення дорожньо-транспортної пригоди був діючим поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 220392819, страховик - Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Інтер-поліс», страхувальник - ОСОБА_7 , зі строком дії з 20.04.2024 року по 19.04.2025 включно, забезпечений транспортний засіб марки «Skoda» моделі «Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну - 160 000,00 грн, розмір франшизи - 0,00 грн (а.с. 154).
ПрАТ СК «Інтер-поліс» 13.09.2024 здійснило виплату страхового відшкодування позивачу у зв`язку зі зчиненою дорожньо-транспортною пригодою в сумі 130 000,00 грн.
За висновком експерта № 108 по дослідженню з визначення матеріального збитку, завданого ушкодження колісного транспортного засобу Kia ProCeed реєстраційний № НОМЕР_3 від 21.06.2024, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Kia Proceed, реєстраційний № НОМЕР_4 , внаслідок ДТП, на дату оцінки складає 322 803,36 грн.
Проведення дослідження доручено експерту Петрушанку Вадиму Федоровичу, який має вищу технічну та юридичну освіту, кваліфікацію судового експерта, з правом проведення автотоварознавчих експертиз за спеціальністю 12.2 (визначення вартості дорожніх транспортних засобів, розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу) свідоцтво №996 від 09.06.2006 видане Міністерством Юстиції України, продовжене до 28 липня 2025 року.
Дослідження виконано суб`єктом оціночної діяльності фізична особа підприємець ОСОБА_8 на підставі заяви (договору), від 18.06.2024 з ОСОБА_2 .
У висновку експерта № 108 зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за статтею 384 КК України. 
У суді першої інстанції Експерт ОСОБА_8 , відповідаючи на питання представника відповідача, пояснив, що він спочатку провів огляд автомобіля марки Kia ProCeed реєстраційний № НОМЕР_3 , куди також був запрошений відповідач, за місцем знаходження транспортного засобу, а потім в приміщенні був написаний висновок. Під час написання висновку ним було враховано, що до моменту ДТП у автомобіля були пошкодження, та все детально описано у висновку, який він підтримує в повному обсязі.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що вина відповідача ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 05.06.2024 встановлена постановою Святошинського районного суду міста Києва від 18.07.2024 у справі № 759/13624/24 та відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Встановивши, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» за полісом № 220392819 із лімітом 160 000,00 грн, а страховик здійснив виплату позивачу у розмірі 130 000,00 грн, суд визнав факт наявності страхового випадку та проведення часткового відшкодування. Призначивши розмір майнової шкоди за висновком експерта № 108 від 21.06.2024 в сумі 322 803,36 грн, суд першої інстанції відхилив доводи відповідача щодо неналежності та недопустимості цього доказу, мотивуючи це тим, що експерт ОСОБА_8 попереджений про кримінальну відповідальність, володіє належною кваліфікацією та підтвердив у судовому засіданні врахування попередніх пошкоджень автомобіля. Суд зазначив, що відповідач в силу статей 12, 81 ЦПК України не надав доказів на противагу висновку експерта та не спростував визначений у ньому розмір матеріального збитку. Водночас суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач добровільно погодив зі страховиком розмір відшкодування в сумі 130 000,00 грн і відмовився від отримання 30 000,00 грн (різниця між лімітом 160 000,00 грн та виплатою 130 000,00 грн), а тому втратив право вимагати цю суму з відповідача. Застосувавши статті 22, 1166, 1187, 1194 ЦК України та стандарт доказування «більшої вірогідності», суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнової шкоди у розмірі 162 803,36 грн, розрахованому як заявлена позивачем сума 192 803,36 грн мінус 30 000,00 грн, та розподілив судовий збір.
Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV. У спорах, пов`язаних із відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, норми Закону № 1961-IV є спеціальними та пріоритетними відносно інших законодавчих актів.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц).
Пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи. Разом із тим, відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки чи експертизи.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, між потерпілим ОСОБА_2 та страховиком ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» на підставі пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV було досягнуто згоди та узгоджено розмір страхового відшкодування у сумі 130 000,00 грн, яку страховик виплатив у повному обсязі. При цьому страховий ліміт за полісом № 220392819 становив 160 000,00 грн.
Виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він є меншим від страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону № 1961-IV, відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 362/3043/18 та у постанові Верховного Суду від 21.04.2025 у справі № 127/2551/23).
Згідно з римським принципом pacta non obligant nisi gentes inter quas inita (договори не зобов`язують нікого, крім осіб, які в них беруть участь), домовленістю між двома сторонами (потерпілим та страховиком) не може бути збільшено обсяг відповідальності третьої особи (заподіювача шкоди), яка не є стороною такого договору. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка підлягала визначенню відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, тобто розміром оціненої шкоди, а не визначеної за домовленістю між потерпілим та страховиком (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 06.10.2021 у справі № 362/3043/18).
Крім того, для приватного права притаманна диспозитивність та доктрина заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium), в основі якої знаходиться принцип добросовісності. Потерпіла особа, діючи добровільно та на власний розсуд, погодившись із розміром страхового відшкодування у сумі 130 000,00 грн та правовими наслідками такої виплати, діє всупереч своїй попередній поведінці, заявляючи в подальшому вимогу про стягнення різниці із заподіювача шкоди в межах страхового ліміту або понад нього без доведення належними доказами розміру оціненої шкоди (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 13.12.2023 у справі № 759/28079/21 та у постанові Верховного Суду від 2.04. 2025 у справі № 127/2551/23).
Суд першої інстанції наведених вимог закону та правових висновків Верховного Суду не врахував та помилково вважав, що відрахована сума 30 000,00 грн (недоотримана від страховика до межі ліміту) є єдиним обмеженням відповідальності ОСОБА_1 .
Окремо колегія суддів звертає увагу на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо оцінки доказів і розподілу тягаря доказування.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).
Суд першої інстанції визнав розмір майнової шкоди доведеним висновком експерта № 108 від 21.06.2024 лише з тих підстав, що відповідач не надав іншого експертного висновку на спростування. Такий підхід суду суперечить статтям 12, 81, 89, 110 ЦПК України, оскільки перекладає обов`язок доказування з позивача на відповідача.
При цьому суд не усунув суперечності у наданих позивачем доказах: з одного боку, позивач посилався на рахунок-фактуру ФОП ОСОБА_5 № 18/24 від 18.09.2024 на суму 236 690,00 грн як вартість ремонту, де замовником вказана інша особа ( ОСОБА_3 ) без підтвердження повноважень та без належних доказів фактичної сплати коштів саме позивачем; з іншого боку - на висновок експерта № 108 на суму 322 803,36 грн. Крім того, суд першої інстанції не перевірив змістовно, чи були відокремлені та виключені з розрахунку за висновком експерта № 108 попередні пошкодження автомобіля Kia ProCeed, обмежившись лише усною заявою експерта в судовому засіданні.
Ураховуючи, що позивач добровільно погодив розмір страхового відшкодування зі страховиком у сумі 130 000,00 грн та не довів належними й допустимими доказами фактичний розмір оціненої шкоди, який би перевищував виплачене страхове відшкодування та ліміт відповідальності страховика за правилами статті 22.1 Закону № 1961-IV, підстави для стягнення додаткових коштів з відповідача ОСОБА_1 на підставі статті 1194 ЦК України відсутні.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
В огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 03 квітня 2026 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 376, 381, 383 ЦПК України суд,
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу адвоката Шипілова Олександра Вікторовича, в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 03 квітня 2026 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інтер-Поліс»» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 2 892 грн 05 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 27 липня 2026 року. 

Судді Є. П. Євграфова

Л. Д. Поливач

В. В. Саліхов