КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 752/10423/26
провадження № 33/824/3389/2026

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд
в складі судді Кирилюк Г. М.,
при секретарі Черняк Д. Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Яценко Ірини Володимирівни на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 12 травня 2026 року в складі судді Єсауленко М. В., у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

установив:

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 12 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 грн. 
28 травня 2026 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Яценко І. В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 12 травня 2026 року та прийняти нову, якою закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
На думку сторони захисту, сутність адміністративного правопорушення, викладена у протоколі серії ЕПР1 № 636126 від 09 квітня 2026 року, не відповідає фактичним обставинам, що сталися 09 квітня 2026 року під час спілкування водія ОСОБА_1 з працівниками поліції.
Так, суд першої інстанції, визнаючи винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 636126 від 09 квітня 2026 року; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 квітня 2026 року; акт огляду на стан сп`яніння на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів, відеозаписи з портативних відеореєстраторів на нагрудних камерах поліцейських № 475807 та № 477786; картку обліку адміністративного правопорушення від 09 квітня 2026 року.
Разом з тим, направлені до суду матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не містять обґрунтування причини зупинки транспортного засобу, яким він керував.
Як слідує із пояснень водія ОСОБА_1 , наданих суду першої інстанції, зупинку транспортного засобу здійснено не працівниками поліції, що склали протокол про адміністративне правопорушення, а військовослужбовцями, під час спілкування з якими у ОСОБА_1 виникла суперечка, у зв`язку із чим на місце зупинки транспортного засобу був викликаний наряд поліції.
Під час судового розгляду судом першої інстанції не було детально вивчено обставини зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , не встановлено осіб, які здійснили таку зупинку, підстави зупинки та чи мали такі особи повноваження щодо зупинення транспортного засобу. 
Працівники поліції, які були присутні під час зупинки транспортного засобу, не повідомили про причину зупинку, не зафіксували порушень правил дорожнього руху та ймовірного стану сп`яніння водія ОСОБА_1 . 
Вважає, що працівники поліції, які входили до групи оповіщення й перебували ймовірно на блокпосту, по невідомим причинам не виконали своїх повноважень, покладених на них ст. 23, 35 Закону України «Про національну поліцію», а також п. 4 та п. 5 Розділу 1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395.
Екіпаж поліції, який у подальшому склав протокол серії ЕПР1 № 636126 від 09 квітня 2026 року відносно водія ОСОБА_1 прибув на місце зупинки приблизно через 15-20 хвилин. Більше того, у разі якщо правопорушення було виявлено працівниками поліції, які входили до групи оповіщення, до матеріалів справи також повинні були долучити і відео-запис з їх боді-камер, оскільки пунктом 5 Розділу 2 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 чітко передбачено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо), а отже зупинка та її підстави повинні були бути зафіксовані.
Проте, цього зроблено не було, що безперечно ставить під сумнів як законність зупинки транспортного засобу, так і виклик додаткового патруля поліції й відповідно законність подальших дій з боку працівників поліції відносно водія ОСОБА_1 .
Також зазначає, що з матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що працівниками поліції, якими було складено протокол, також не було задокументовано факту порушення водієм таких положень ПДР, які б відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції висувати вимогу про проходження водієм огляду на стан сп`яніння. 
Таким чином, з матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що ОСОБА_1 допустив будь-які порушення, за які його слід було зупинити, у зв`язку із чим всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Важливим, на думку сторони захисту, є також той факт, що на момент прибуття працівників поліції на місце зупинки транспортного засобу, водій не керував даним транспортним засобом, а знаходився поряд із ним, що підтверджується відео-записом, долученим до матеріалів справи.
З цього вбачається, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 636126 від 09 квітня 2026 року.
На підтвердження відсутності у ОСОБА_1 стану сп`яніння останнім надано суду медичний висновок № 001041 від 13 квітня 2026 року, складений лікарем наркологом КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» ОСОБА_2 .
Медичний огляд проведено о 16 год. 20 хв., тобто в межах часу встановленого законом, а також в медичному закладі, якому надано право здійснювати медичні огляди на виявлення у водіїв стану сп`яніння, що дає підстави вважати висновок належним та допустимим доказом. Однак, судом першої інстанції даний доказ не прийнято до уваги, оскільки огляд був проведений без присутності працівника поліції. Проте, закон не забороняє проходити такий огляд в порядку самозвернення. Вказаний медичний огляд не доводить, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Відхилення вказаного доказу свідчить про те, що судом прийнято рішення з обвинувальним нахилом, особливо з урахуванням незаконної зупинки. 
Одночасно з апеляційною скаргою захисник  ОСОБА_1 - адвокат Яценко І. В. подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. 
Просить поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 12 травня 2026 року у справі №752/10423/26 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зазначила, що повний текст постанови від 12 травня 2026 року не був наданий ОСОБА_1 в день винесення, а був направлений останньому в електронному вигляді 21 травня 2026 року на його електронну адресу, а належним чином завірену копію постанови в приміщенні суду ним отримано 25 травня 2026 року. Отже ОСОБА_1 був позбавлений можливості подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня винесення постанови, що є поважною причиною, яка не залежала від його волі та дій. 
Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню з таких підстав. 
Згідно ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Причини пропуску строку оскарження судового рішення є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Враховуючи ту обставину, що повний текст оскаржуваної постанови не був наданий ОСОБА_1 в день винесення, а був направлений останньому в електронному вигляді 21 травня 2026 року на його електронну адресу, про що свідчить довідка про доставку електронного листа (а. с. 20), а з апеляційною скаргою останній звернувся 28 травня 2026 року, наявні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Яценко І. В. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.
ОСОБА_1 суду пояснив, що 09 квітня 2026 року під час керування транспортним засобом на блок посту його зупинили військові для перевірки військових облікових даних. Разом з ними стояли працівники поліції. До нього підійшов військовий. Додаток «Резерв +» в телефоні не відкривався, виникла суперечка, а тому на всі питання він відповідав «НІ».
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ст. 294 КУпАП суд апеляційної інстанції розглядає обставини вчиненого правопорушення в межах, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та визнані доведеними судом першої інстанції, за доводами, зазначеними в апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як зазначено в ст. 251 КУпАП.
Суд (суддя), у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення підлягають з`ясуванню: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний: виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, з системного аналізу вказаних норм права вбачається, що проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.
За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП. 
За змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №636126 від 09.04.2026, водій ОСОБА_1 09 квітня 2026 року 14:50:00 в м. Києві по проспекту Академіка Глушкова керував транспортним засобом Ford Fusion, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці події т у лікаря нарколога водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
До протоколу про адміністративне правопорушення долучено DVD-диск, який містить відеозаписи з бодікамер № 475807, 477786.
З відеозапису вбачається, що 09 квітня 2026 року транспортний засіб Ford Fusion, державний номерний знак НОМЕР_1 , з увімкненими габаритними та стоянковими вогнями знаходився на проїжджій частині на території блок-посту. Під час встановлення особи, водій ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом та повідомив працівнику поліції, що прямує додому. 
В подальшому, працівником поліції було виявлено у водія ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, про що повідомлено останнього та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі, на що водій ОСОБА_1 відмовився. 
Ознаки сп`яніння, які виявляються поліцейським при первинному контакті з особою на місці зупинки, визначаються в результаті візуального огляду особи, її поведінки тощо, і саме ці ознаки є підставою для пропозиції особі пройти огляд на стан сп`яніння.
Виявлення ознак сп`яніння не вимагає проведення будь-яких спеціальних дій з боку поліцейського та входить до його виключних дискреційних повноважень.
За викладених обставин у працівників поліції були підстави вважати, що ОСОБА_1 перебував у стані сп`яніння, оскільки останній мав ознаки алкогольного сп`яніння, які зазначені в протоколі, а тому останній виконуючи п. 2.5 ПДР України повинен був на вимогу поліцейських пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, однак від вказаного огляду відмовився.
Зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та підтверджує обставини перебування особи під час керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та відмови від проходження огляду як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я.
Щодо доводів сторони захисту про відсутність порушення ОСОБА_1 таких положень ПДР, які б відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» давали б право працівника поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Так, відповідно до п. 7 ч. 1 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху.
Відповідно п. 5-7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, а саме: запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світлового та інших видів маскування; встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів; перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.
Пунктами 3, 4 ч. 15 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1455 передбачено, що патрулям на території, де встановлено особливий режим, в установленому законодавством порядку надано право перевіряти в осіб документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, та перепустки, а в разі їх відсутності - затримувати відповідних осіб та доставляти до органів або підрозділів Національної поліції для встановлення особи; у разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, які перевозяться зазначеними особами; тимчасово обмежувати або забороняти на вулицях та дорогах, окремих ділянках місцевості та в інших громадських місцях перебування або пересування осіб, рух транспортних засобів, зокрема транспортних засобів іноземних, консульських установ чи представництв міжнародних організацій; виводити осіб з окремих ділянок місцевості та об`єктів, евакуйовувати транспортні засоби.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів законної зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 є необґрунтованими. 
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно відхилено доказ на підтвердження відсутності у ОСОБА_1 стану сп`яніння, а саме: медичного висновку № 001041 від 13 квітня 2026 року, складений лікарем наркологом КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» ОСОБА_2 .
Порядок, процедура та особливості проведення огляду особи на стан сп`яніння, а також дії поліцейського в разі відмови особи від проходження такого огляду передбачені статтею 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року за №1452/735 (надалі - Інструкція).
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Відповідно до п. 9 розділу ІІ Інструкції з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. 
Частиною 4 ст. 266 КУпАП визначено, що огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.
Та обставина, що ОСОБА_1 того ж дня самостійно звернувся до КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія», пройшов медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння і результати дослідження виявилися негативними, також не є підставою для звільнення особи від відповідальності за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду першої інстанції і могли б слугувати підставами для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апеляційна скарга не містить та при розгляді скарги апеляційним судом не встановлено.
Всі наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності беззаперечно доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а доводи апеляційної скарги не спростовують обставин, які зафіксовані в матеріалах справи та викладені в постанові суду першої інстанції, а тому підстав для скасування постанови з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається. Постанова суду є законною та обґрунтованою.
Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на викладене, висновки суду про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильними.
При розгляді даної справи суд першої інстанції повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доказів, які б підтверджували невинуватість скаржника матеріали справи не містять.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
ОСОБА_1 своїх обов`язків не виконав і вимог Правил дорожнього руху не дотримався.
При цьому суд враховує, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, ЄСПЛ звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
З урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних і допустимих у розумінні ст. 251 КУпАП доказах, а тому підстави для скасування судового рішення і закриття провадження у справі згідно п. 1 ст. 247 КУпАП відсутні.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

постановив:

Поновити захиснику ОСОБА_1 - адвокату Яценко Ірині Володимирівні строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 12 травня 2026 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Яценко Ірини Володимирівни залишити без задоволення.
Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 12 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г. М. Кирилюк