ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2026 року 
м. Київ
справа №240/4561/25
адміністративне провадження № К/990/12379/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу 
за позовом  ОСОБА_1 
до Міністерства оборони України,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
за касаційною скаргою Міністерства оборони України
на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року (ухвалене суддею-доповідачем Панкеєвою В.А.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року (ухвалену колегією суддів у складі: судді-доповідача Залімського І. Г., суддів: Сушка О.О., Мацького Є.М.), 
У С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
1. У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просила:
- визнати протиправними дії та скасувати рішення Міністерства оборони України №9/д від 17 січня 2025 року, прийняте у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, в частині непризначення їй одноразової грошової допомоги - цивільній дружині загиблого ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок військових дій, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 13 лютого 2023 року та листом Кадрового центру Збройних Сил України від 29 листопада 2024 року №321/КЦ/12484;
- зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 (далі - постанова КМУ №168), у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_2 цивільного чоловіка - військовослужбовця ОСОБА_2 , та з яким вона проживала однією сім`єю, без реєстрації шлюбу.
2. Позов обґрунтовано тим, що позивачка проживала із загиблим військовослужбовцем ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, що встановлено рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 11 липня 2024 року у справі №290/818/23, яке набрало законної сили. У зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 03 лютого 2023 року під час захисту Батьківщини позивачка звернулася до Міністерства оборони України із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168. Однак рішенням комісії Міністерства оборони України, оформленим протоколом від 17 січня 2025 року №9/д, подані документи повернуто на доопрацювання з мотивів ненадання доказів перебування позивачки на утриманні загиблого. На переконання позивачки, така вимога є неправомірною, оскільки вона звернулася за допомогою як жінка, яка проживала із загиблим однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а не як його утриманець.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року, позов задоволено.
4. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що факт проживання позивачки із загиблим військовослужбовцем ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу встановлено рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 11 липня 2024 року у справі № 290/818/23, яке набрало законної сили.
5. За висновком судів попередніх інстанцій, позивачка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги як жінка, яка проживала із загиблим однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а не як його утриманець. Тому вимога Міністерства оборони України надати документи, що підтверджують перебування позивачки на утриманні загиблого, не відповідала підставі її звернення та була необґрунтованою.
6. Суди також урахували, що на час звернення позивачки із заявою та прийняття оскаржуваного рішення стаття 16-1 Закону № 2011-XII відносила до членів сім`ї загиблого жінку, з якою він проживав однією сім`єю, не перебуваючи з нею у шлюбі або в будь-якому іншому шлюбі, за умови встановлення цього факту рішенням суду, яке набрало законної сили. У зв`язку із цим суди дійшли висновку про протиправність повернення документів позивачки на доопрацювання та необхідність повторного розгляду її заяви з урахуванням наданої судами правової оцінки.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги 
7. Не погоджуючись з рішеннями судів першої і апеляційної інстанцій, Міністерство оборони України, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
8. На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували положення статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), статті 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України), пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 (далі - постанова КМУ №168), порушили положення статті 242 КАС України.
9. Міністерство оборони України обґрунтовує касаційну скаргу тим, що право на отримання одноразової грошової допомоги визначається законодавством, чинним на день виникнення такого права, яким є дата смерті військовослужбовця, зазначена у свідоцтві про смерть. Скаржник посилається на висновки Верховного Суду у постановах від 07 грудня 2021 року у справі №465/1980/18 та від 10 травня 2023 року у справі №640/5320/19, згідно з якими виплата допомоги має здійснюватися у порядку, що діяв на момент виникнення права на неї.
10. Скаржник наголошує, що на момент загибелі військовослужбовця ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) чинне законодавство не включало цивільну дружину (особу, яка проживала з померлим однією сім`єю без реєстрації шлюбу) до кола осіб, які мають право на одноразову грошову допомогу. Відповідна категорія осіб була внесена до переліку отримувачів лише з 29 березня 2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» від 09 грудня 2023 року №3515-ІХ, а застосування нової редакції закону до попередніх подій суперечить положенням статті 58 Конституції України щодо незворотності дії закону в часі.
11. Аргументація скаржника також базується на тому, що статус подружжя виникає виключно в разі реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану, а встановлення факту проживання однією сім`єю не прирівнює таку пару до подружжя. У зв`язку з цим скаржник посилається на висновки Верховного Суду у постановах від 31 жовтня 2019 року у справі №461/3169/17, від 23 січня 2020 року у справі №804/1501/18, від 19 березня 2021 року у справі №1840/2940/18, від 06 липня 2022 року у справі №809/1346/17.
12. Додатковим мотивом є те, що встановлений судом факт спільного проживання без реєстрації шлюбу не є ідентичним факту перебування особи на утриманні загиблого. Оскільки ОСОБА_1 не є одним з членів подружжя та не надала доказів, що підтверджують її перебування на утриманні ОСОБА_2 (як того вимагала стаття 16-1 Закону №2011-XII), комісія Міністерства оборони України правомірно повернула документи на доопрацювання.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
13. Касаційна скарга надійшла до Суду 18 березня 2026 року.
14. Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 240/4561/25, витребувано адміністративну справу та запропоновано учасникам справи надати відзив на касаційну скаргу.
15. Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2026 року клопотання Міністерства оборони України про зупинення виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року у справі №240/4561/25 задоволено. Зупинено виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року у справі №240/4561/25 до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
16. Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 28 липня 2026 року.
Позиція інших учасників справи
17. У відзиві на касаційну скаргу позивачка зазначає, що доводи Міністерства оборони України є необґрунтованими, а оскаржувані судові рішення ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Наголошує, що зверталася за призначенням одноразової грошової допомоги не як утриманець загиблого військовослужбовця, а як жінка, яка проживала з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що підтверджено рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 11 липня 2024 року у справі №290/818/23, яке набрало законної сили. У зв`язку із цим вважає безпідставною вимогу відповідача надати документи про перебування на утриманні загиблого, оскільки така вимога не відповідає фактичній і правовій підставі її звернення за допомогою.
18. Позивачка також вказує, що Закон №3515-IX, яким статтю 16-1 Закону №2011-XII доповнено положенням про право жінки або чоловіка, які проживали із загиблою особою однією сім`єю без шлюбу, лише уточнив правове регулювання відповідних відносин. Посилаючись на постанову Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі №120/17960/23, вона стверджує, що за наявності судового рішення про проживання із загиблим однією сім`єю вимога додатково підтверджувати перебування на його утриманні є неправомірною, а наведена касатором судова практика стосується інших фактичних обставин і не підлягає застосуванню у цій справі. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 
19. Суди попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановили, що ОСОБА_1 звернулась до Міністерства оборони України із заявою про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 , який був військовослужбовцем та з яким вона спільно проживала без реєстрації шлюбу.
20. Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення, оформлене протоколом від 17 січня 2025 року №9/д, яким повернуто ОСОБА_1 документи на доопрацювання з метою надання документів, якими підтверджується факт перебування на утриманні загиблого.
21. Не погодившись із цим рішенням, позивачка звернулась до суду. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Оцінка висновків судів попередніх інстанцій і доводів учасників справи
22. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
23. Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
24. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
25. Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме - бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
26. Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року та постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року не відповідають, а доводи касаційної скарги є обґрунтованими з огляду на таке.
27. Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-XII.
28. Згідно із частинами першою, другою статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. 
29. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.
30. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 проходив військову службу та загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 13 лютого 2023 року та іншими матеріалами справи. Обставина пов`язаності його загибелі із захистом Батьківщини відповідачем не заперечувалася.
31. У зв`язку із цим ОСОБА_1 звернулася до уповноваженого органу із заявою про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 , посилаючись на факт проживання з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Зазначений факт встановлено рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 11 липня 2024 року у справі №290/818/23, яке набрало законної сили 20 серпня 2024 року.
32. За результатами розгляду поданих документів комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, прийнято рішення, оформлене протоколом від 17 січня 2025 року №9/д, яким документи позивачки повернуто на доопрацювання з метою надання документів, що підтверджують її перебування на утриманні загиблого військовослужбовця, оскільки, за висновком комісії, позивачка не належить до категорії «один із подружжя», а доказів наявності у неї статусу утриманця не подано.
33. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що факт проживання позивачки із загиблим військовослужбовцем ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу встановлено рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 11 липня 2024 року у справі №290/818/23, яке набрало законної сили. На переконання судів, зазначена обставина підтверджує належність позивачки до членів сім`ї загиблого, а тому вимога Міністерства оборони України надати документи про її перебування на утриманні військовослужбовця є необґрунтованою.
34. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та додатково зазначив, що на момент звернення позивачки із заявою і прийняття оскаржуваного рішення стаття 16-1 Закону №2011-XII передбачала право на отримання одноразової грошової допомоги жінки, з якою загиблий проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу, за умови встановлення цього факту рішенням суду, яке набрало законної сили.
35. Водночас, звертаючись із касаційною скаргою, Міністерство оборони України зазначає про неправильне застосування судами норм матеріального права та наполягає на тому, що коло осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, повинно визначатися законодавством, чинним на момент виникнення такого права, тобто на дату смерті військовослужбовця. Скаржник наголошує, що станом на 03 лютого 2023 року положення статті 16-1 Закону №2011-XII не відносили жінку, яка проживала із загиблим однією сім`єю без реєстрації шлюбу, до самостійної категорії отримувачів допомоги, а статус «одного з подружжя» передбачав наявність зареєстрованого шлюбу.
36. За таких обставин, з урахуванням доводів касаційної скарги та висновків судів попередніх інстанцій, у цій справі підлягає вирішенню ключове питання не про сам факт проживання позивачки із загиблим військовослужбовцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, який встановлено судовим рішенням, що набрало законної сили, а про те, чи була така особа станом на дату смерті військовослужбовця віднесена спеціальним законом до кола осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.
37. Статтею 16-1 Закону України № 2011-XII встановлено перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.
38. Водночас зміст цього переліку не є сталим і зазнавав змін у різні періоди часу, у зв`язку з чим коло осіб, які мають право на таку виплату, змінювалося.
39. Так, стаття 16-1 Закону України № 2011-XII (у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» № 2489-IX від 29 липня 2022 року, чинній на момент смерті ОСОБА_2 ) передбачала, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
40. Надалі, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» № 3515-IX від 09 грудня 2023 року (далі - Закон № 3515-IX) було оновлено редакцію вказаної статті і викладено її у наступній редакції: 
« 1. У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.
2. За наявності особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, на користь яких складено таке особисте розпорядження, у розмірі частки, визначеної в такому розпорядженні у відсотках.
Незалежно від змісту особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки загиблої (померлої) особи у розмірі 50 відсотків частки, яка належала б кожному з них у разі призначення і виплати одноразової грошової допомоги за відсутності особистого розпорядження.
3. У разі відсутності особистого розпорядження або за наявності неохопленої особистим розпорядженням частки розміру одноразової грошової допомоги право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги (її частки) мають особи, визначені у пункті 4 цієї статті, у рівних частках.
4. До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать:
діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав;
вдова (вдівець);
батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті);
внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли);
жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили;
утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"»
41. Наведене свідчить про те, що законодавче регулювання спірних правовідносин зазнало змін, у тому числі в частині визначення кола осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги. У зв`язку з цим для правильного вирішення спору необхідним є визначення, яка саме редакція зазначеної норми підлягає застосуванню у цьому випадку, що, у свою чергу, зумовлює необхідність з`ясування моменту виникнення права на відповідну виплату.
42. Згідно із частиною десятою статті 16-3 Закону № 2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
43. На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнято постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).
44. Пунктом 2 постанови КМУ № 168 установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону № 2011-XII, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
45. Абзацами 2 - 4 пункту 2 постанови КМУ № 168 передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
46. У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.
47. Якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.
48. На виконання вимог Закону № 2011-XII постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
49. Згідно з пунктом 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
50. Суд також враховує підходи, викладені у пункті 1.4. розділу I наказу Міністерства оборони України № 45 від 25 січня 2023 року «Про затвердження Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану» (далі - Порядок № 45) відповідно до якого особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі (смерті) особи, зазначеної у пункті 1 постанови КМУ № 168, що вказана у свідоцтві про смерть. Право осіб на отримання одноразової грошової допомоги визначається станом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця.
51. З урахуванням наведеного нормативного регулювання та встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги є похідним від юридичного факту загибелі (смерті) військовослужбовця та виникає саме з моменту настання цієї події, що передбачено як положеннями Закону №2011-XII, так і підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема постановою КМУ №168 та порядками №975 та № 45, що випливає із системного зв`язку статей 16, 16-1, 16-3 Закону №2011-XII та конкретизовано пунктом 2 постанови КМУ №168 і пунктом 3 Порядку №975.
52. При цьому визначення моменту виникнення такого права має вирішальне значення, оскільки саме з ним законодавець пов`язує встановлення кола осіб, уповноважених на його реалізацію. Такий підхід обумовлений природою спірної соціальної виплати як одноразової, цільової та такої, що підлягає розподілу між визначеним колом осіб у рівних частках, а відтак потребує чіткого та визначеного у часі встановлення суб`єктного складу її отримувачів.
53. Отже, саме станом на дату смерті військовослужбовця, яка є моментом виникнення права на відповідну виплату, підлягає визначенню коло осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16-1 Закону №2011-XII. Зазначене забезпечує принцип правової визначеності, стабільності бюджетних зобов`язань держави та унеможливлює зміну (збільшення або зменшення) суб`єктного складу отримувачів після настання юридичного факту, з яким закон пов`язує виникнення відповідного права.
54. З огляду на це подальші зміни законодавства, зокрема розширення переліку осіб, які можуть бути віднесені до членів сім`ї військовослужбовця, не мають зворотної дії у часі та не можуть впливати на визначення суб`єктного складу осіб, які набули право на отримання одноразової грошової допомоги, якщо таке право виникло до набрання чинності відповідними змінами. Звернення особи із відповідною заявою є способом реалізації вже набутого права, а не юридичним фактом, з яким закон пов`язує момент його виникнення.
55. Такий висновок узгоджується з практикою Верховного Суду щодо застосування положень Закону №2011-XII, постанови КМУ №168 та Порядку №975 у правовідносинах, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця. Зокрема, у постанові Верховного Суду від 08 жовтня 2024 року у справі №280/9248/23 зазначено, що за пунктом 2 постанови КМУ №168 одноразова грошова допомога у розмірі 15000000 грн розподіляється рівними частками між усіма отримувачами, передбаченими статтею 16-1 Закону №2011-XII, а днем виникнення права на її отримання є дата загибелі особи, зазначена у свідоцтві про смерть. Крім того, сформульований вище підхід щодо визначення дати смерті військовослужбовця як моменту виникнення права на одноразову грошову допомогу узгоджується із сталою практикою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 22 серпня 2024 року у справі № 380/9868/23 та від 10 жовтня 2024 року у справі №420/11608/23, у яких при вирішенні спорів цієї категорії застосовуються положення пункту 3 Порядку №975, якими визначено, що днем виникнення права на отримання такої допомоги є дата смерті, зазначена у свідоцтві про смерть.
56. Крім того, аналогічний підхід викладений у висновку Верховного Суду, сформульованому у постанові від 12 травня 2026 року у справі № 280/1098/25, згідно з яким коло осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначається за законодавством, чинним на дату загибелі військовослужбовця, а подальше звернення із заявою є лише способом реалізації вже набутого права.
57. Зазначене також узгоджується зі статтею 58 Конституції України та усталеною практикою Конституційного Суду України (зокрема, у рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012), відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи; до події, факту або правовідносин застосовується той закон чи інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Оскільки Закон № 3515-IX не містить положень про його зворотну дію, він не може змінювати коло осіб, які мали право на одноразову грошову допомогу станом на дату смерті військовослужбовця.
58. Таким чином, вирішення питання щодо належності особи до кола отримувачів повинно здійснюватися виключно виходячи з правового регулювання, чинного на момент виникнення права, тобто на дату смерті військовослужбовця.
59. Інше тлумачення призвело б до порушення справедливого балансу між правами осіб, які вже набули право на отримання допомоги станом на дату смерті військовослужбовця, та публічним інтересом у забезпеченні стабільності правового регулювання. Включення до кола отримувачів нових осіб після виникнення права неминуче зумовлює зменшення часток тих осіб, які на цей момент уже були визначені законом як отримувачі, що фактично звужує обсяг їхніх майнових прав. При цьому такий підхід є несумісним із принципом рівності перед законом, оскільки ставить осіб, які набули право раніше, у гірше становище порівняно з тими, хто такого права на момент його виникнення не мав, а також суперечить вимогам правової визначеності як складової верховенства права.
60. Принцип верховенства права та вимога справедливості не наділяють суд повноваженнями поширювати передбачене законом право на осіб, яких законодавство, чинне на момент виникнення відповідних правовідносин, не відносило до кола отримувачів одноразової грошової допомоги. Справедливість у таких правовідносинах передбачає не лише врахування індивідуальних життєвих обставин заявника, а й однакове та передбачуване застосування закону до всіх осіб, права яких пов`язуються з однією і тією самою юридично значущою подією - загибеллю (смертю) військовослужбовця.
Розширення судом кола отримувачів одноразової грошової допомоги всупереч положенням закону, чинного на день загибелі військовослужбовця, суперечило б принципам правової визначеності, рівності перед законом та передбачуваності бюджетних зобов`язань держави. Крім того, з огляду на встановлений законодавством порядок розподілу допомоги у рівних частках, включення до кола отримувачів додаткової особи могло б безпосередньо вплинути на розмір часток інших осіб, які набули право на відповідну виплату станом на дату загибелі військовослужбовця.
61. При цьому колегія суддів не ставить під сумнів добросовісність позивачки, реальність її сімейних відносин із загиблим військовослужбовцем та суспільну значущість належного соціального захисту близьких осіб загиблих захисників України. Водночас добросовісна поведінка особи та фактична наявність сімейних відносин самі собою не утворюють суб`єктивного права на отримання коштів державного бюджету за відсутності передбаченої законом юридичної підстави.
62. Зазначений висновок кореспондується з доводами касаційної скарги, тоді як висновки судів першої та апеляційної інстанцій про можливість визначення права позивачки на отримання одноразової грошової допомоги з урахуванням редакції статті 16-1 Закону №2011-XII, чинної на момент її звернення із заявою та прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права.
63. Звертаючись із касаційною скаргою, відповідач також зазначає, що суди попередніх інстанцій помилково надали встановленому судовим рішенням факту проживання позивачки із загиблим військовослужбовцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу значення юридичної підстави для віднесення її до кола отримувачів одноразової грошової допомоги, фактично прирівнявши такий факт до наявності статусу члена сім`ї у розумінні статті 16-1 Закону №2011-XII.
64. Аналізуючи зазначені доводи, колегія суддів зазначає таке.
65. Як було вище зазначено, статтею 16-1 Закону України № 2011-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, тобто станом на дату смерті військовослужбовця) встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
66. Таким чином, законодавець у редакції норми, чинній на момент смерті військовослужбовця, встановив вичерпний перелік осіб, які мають право на отримання спірної виплати, чітко визначивши конкретні категорії отримувачів, а саме: батьків, одного з подружжя, дітей та утриманців. Отже, до визначеного статтею 16-1 Закону №2011-XII переліку не входить застосована судами попередніх інстанцій загальна категорія «член сім`ї» як самостійна підстава для отримання допомоги. Натомість право на отримання одноразової грошової допомоги мають виключно ті особи, які прямо визначені законом, або ті, які відповідають спеціальному статусу утриманця та підтверджують його у встановленому порядку.
67. За таких обставин висновки судів попередніх інстанцій про можливість віднесення позивачки до кола отримувачів одноразової грошової допомоги шляхом застосування категорії «член сім`ї» у широкому розумінні цього поняття є необґрунтованими, оскільки фактично призводять до розширення визначеного Законом переліку осіб.
68. Крім того, посилання судів попередніх інстанцій на рішення суду про встановлення факту проживання позивачки із загиблим військовослужбовцем однією сім`єю також не може вважатися належною правовою підставою для віднесення її до кола осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги.
69. Сам по собі встановлений у судовому порядку факт спільного проживання без реєстрації шлюбу має преюдиційне значення виключно щодо підтвердження відповідних фактичних обставин (спільного побуту, ведення господарства, наявності взаємних прав та обов`язків), може підтверджувати належність позивачки до категорії членів сім`ї у розумінні сімейного законодавства, однак не змінює визначеного спеціальним законом кола отримувачів такої допомоги.
70. Верховний Суд також враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини для того, щоб «очікування» було «легітимним», воно повинно мати більш конкретний характер, ніж проста надія, і ґрунтуватися на законодавчому положенні або правовому акті, такому як судове рішення, що стосується відповідного майнового інтересу (рішення у справах «Kopeckэ v. Slovakia» [GC] (заява № 44912/98, пп. 49-52), «Bйlбnй Nagy v. Hungary» [GC] (заява № 53080/13, п. 75). Оскільки станом на дату смерті військовослужбовця стаття 16-1 Закону № 2011-XII не відносила осіб, які проживали із загиблим однією сім`єю без реєстрації шлюбу, до самостійного кола отримувачів одноразової грошової допомоги, у позивачки не було достатньої правової основи для виникнення легітимного очікування на отримання цієї виплати саме з такої підстави.
71. Колегія суддів додатково наголошує, що положення статті 16-1 Закону №2011-XII у редакції, чинній на момент виникнення права, мають імперативний характер та визначають вичерпний перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку з чим розширення такого переліку шляхом тлумачення чи застосування норм інших галузей права, зокрема Сімейного кодексу України, є недопустимим.
72. Натомість суди попередніх інстанцій, ототожнивши фактичні сімейні відносини із юридично значущим статусом «члена сім`ї» у розумінні спеціального законодавства, фактично розширили визначений статтею 16-1 Закону №2011-XII перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, що суперечить принципу правової визначеності та виходить за межі допустимого судового тлумачення.
73. У цьому контексті колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги про те, що встановлений судовим рішенням факт проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не є тотожним перебуванню таких осіб у шлюбі та не надає їм статусу подружжя. Відповідно до частини першої статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану, тоді як згідно із частиною другою цієї статті проживання однією сім`єю без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
74. Такий підхід узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 31 жовтня 2019 року у справі №461/3169/17 та від 23 січня 2020 року у справі №804/1501/18, відповідно до яких жінка та чоловік, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не належать до категорії подружжя для цілей застосування спеціального законодавства про соціальне забезпечення. Подібний підхід щодо неможливості автоматичного набуття спеціального правового статусу лише на підставі встановлення факту спільного проживання викладено також у постановах Верховного Суду від 19 березня 2021 року у справі №1840/2940/18 та від 06 липня 2022 року у справі №809/1346/17. Отже, посилання скаржника на зазначені правові висновки є обґрунтованим, оскільки вони підтверджують необхідність розмежування фактичних сімейних відносин і юридичного статусу подружжя або члена сім`ї, з яким спеціальний закон пов`язує виникнення права на відповідну соціальну виплату.
75. Таким чином, з урахуванням положень статті 16-1 Закону №2011-XII у редакції, чинній на момент смерті військовослужбовця, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу саме по собі не є юридичним фактом, з яким закон у цей період пов`язував виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, а відтак не може бути підставою для віднесення позивачки до кола осіб, які мали право на таку виплату.
76. Колегія суддів також звертає увагу, що використання у зазначеній редакції цієї норми терміну «члени сім`ї» не має самостійного правового значення для визначення кола отримувачів одноразової грошової допомоги, а застосовується виключно у контексті визначення категорії утриманців, яка, на відміну від інших отримувачів, потребує додаткового підтвердження у вигляді наявності права на пенсію у разі втрати годувальника. Наведене додатково свідчить про те, що зазначене поняття не є самостійною підставою для віднесення особи до кола отримувачів відповідної виплати.
77. За таких обставин висновки судів попередніх інстанцій про те, що сам факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є достатньою підставою для віднесення позивачки до кола осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, є помилковими, оскільки ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та призводять до безпідставного розширення визначеного статтею 16-1 Закону №2011-XII переліку таких осіб. 
78. У цьому контексті колегія суддів також враховує, що Закон №3515-IX, яким до статті 16-1 Закону №2011-XII включено, зокрема, жінку (чоловіка), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживала однією сім`єю, але не перебувала у шлюбі, не містить положень, які б надавали цій зміні зворотну дію у часі або поширювали її на правовідносини, у яких день виникнення права на одноразову грошову допомогу настав до набрання чинності цим Законом. Тому зазначена законодавча зміна не може бути застосована для визначення кола отримувачів допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .
79. Визначення підстав, умов та кола осіб, які мають право на соціальні виплати з державного бюджету, належить до сфери соціальної та економічної політики, у межах якої національні органи влади мають пріоритетну компетенцію оцінювати суспільні потреби та доцільність відповідного регулювання (рішення ЄСПЛ «Bйlбnй Nagy v. Hungary» [GC], заява № 53080/13, п. 113). Таким чином, застосовуючи спеціальний закон, суд не може шляхом тлумачення поширити нову категорію отримувачів одноразової грошової допомоги на правовідносини, у яких день виникнення права на таку виплату настав до набрання чинності відповідними змінами до цього закону.
80. Повертаючись до змісту оскаржуваного рішення відповідача, Суд вказує, що за результатами розгляду документів позивачки їх було повернуто на доопрацювання з метою надання документів на підтвердження її перебування на утриманні загиблого військовослужбовця, що у разі доведення може свідчити про належність позивачки до однієї з категорій осіб, визначених статтею 16-1 Закону №2011-XII.
81. Відповідно до абзаців 2-3 пункту 23 Порядку № 975 розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження від уповноваженого органу висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, зазначених у пунктах 20 і 21 цього Порядку (заяви особи, яка має право на отримання допомоги), приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення зазначених документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують підтвердження обставин, зазначених у документах, чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявнику з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.
82. Доопрацювання документів здійснюється у порядку, визначеному абзацом другим цього пункту, а після надходження додаткових документів приймається рішення про призначення одноразової грошової допомоги в порядку черговості відповідно до дати надходження заяви до розпорядника бюджетних коштів або про відмову в її призначенні.
83. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення відповідача є правомірним, оскільки подані позивачкою документи не підтверджували її належності до жодної з категорій отримувачів, прямо визначених статтею 16-1 Закону №2011-XII у редакції, чинній на дату смерті військовослужбовця. За відсутності таких доказів відповідач обґрунтовано повернув документи на доопрацювання з метою надання документів, які могли б підтвердити її статус утриманця у розумінні спеціального законодавства.
84. Отже, підстави для визнання оскаржуваного рішення протиправним відсутні, а тому рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
85. Посилання позивачки на постанову Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі №120/17960/23 колегія суддів вважає нерелевантним до обставин цієї справи з огляду на відмінність установлених судами фактичних обставин та змісту оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень.
86. У справі №120/17960/23 судами було встановлено, що заявниця раніше перебувала із загиблим військовослужбовцем у зареєстрованому шлюбі, після розірвання якого продовжувала проживати з ним однією сім`єю, вести спільне господарство та спільно виховувати їхніх дітей. Правова оцінка Верховного Суду в зазначеній справі була надана з урахуванням сукупності конкретних обставин сімейних відносин заявниці із загиблим, змісту поданих нею документів та мотивів відповідного рішення Міністерства оборони України. Натомість у справі, що переглядається, судами попередніх інстанцій не встановлено обставин перебування позивачки із загиблим військовослужбовцем у зареєстрованому шлюбі та подальшого безперервного збереження сімейних відносин після його розірвання. Предметом правової оцінки у цій справі є виключно належність позивачки до визначеного статтею 16-1 Закону №2011-XII кола отримувачів одноразової грошової допомоги станом на 03 лютого 2023 року та правомірність повернення її документів на доопрацювання для підтвердження статусу утриманця.
87. Отже, правовий висновок, сформульований у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі №120/17960/23, не може бути застосований до спірних правовідносин. Саме лише посилання на встановлення факту проживання із загиблим однією сім`єю без реєстрації шлюбу не усуває необхідності визначити, чи належала позивачка на день виникнення права на допомогу до однієї з категорій отримувачів, прямо передбачених чинною на той час редакцією статті 16-1 Закону №2011-XII.
88. Згідно з імперативними вимогами статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
89. Відповідно до статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
90. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
91. За таких обставин колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а касаційна скарга - задоволенню. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Суд
У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді С.М. Чиркін

В.М. Шарапа