ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" липня 2026 р.	 	Справа № 916/1688/26	
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В. розглянувши справу 
за позовом: Комунального підприємства "Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Дмитрівська, 65; код ЄДРПОУ 03350137),
до відповідача: Приватного акціонерного товариства "ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ТАРОПАКУВАЛЬНИХ ВИРОБІВ "ДУНАЙ-ПАК" (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, Аеродромне шосе, буд. 2Б; код ЄДРПОУ 00383716),
про стягнення 91382,08 грн.
Розгляд справи здійснюється без повідомлення (виклику) учасників справи.
Обставини справи.
Комунальне підприємство "Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ТАРОПАКУВАЛЬНИХ ВИРОБІВ "ДУНАЙ-ПАК" про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання у розмірі 91382,08 грн. Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662,40 грн позивач просить суд стягнути з відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором № 350 про надання послуг від 13.03.2019.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2026 справу № 916/1688/26 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Нікітенку С.В.
Ухвалою суду від 11.05.2026 позовну заяву Комунального підприємства "Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" (Вх. № 1729/26 від 05.05.2026) залишено без руху.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.05.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи № 916/1688/26 визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Цією ж ухвалою суд запропонував відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позовну заяву, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) - протягом 16 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України - протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановив відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України - протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив. Роз`яснив сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч. 7 ст. 252 ГПК України. 
10 липня 2026 року до суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.
Вказані додаткові пояснення суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).
Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 ГПК України).
Частиною 11 ст. 242 ГПК України встановлено, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Ухвала суду про відкриття провадження у справі надсилались судом до електронного кабінету сторін.
Зазначена ухвала суду отримана відповідачем у справі 18.05.2026, про що свідчить Довідка про доставку електронного документу (т. 1, а.с. 46).
Станом на 15.07.2026 від відповідача у справі відзив на позовну заяву до суду не надходив.
Також від сторін у справі жодних заяв про продовження процесуальних строків з підстав, встановлених ГПК України не надходило.
Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 ГПК України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Суд зазначає, що з моменту відкриття провадження у справі у відповідача було достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи, подання відзиву, тощо.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Приймаючи до уваги відсутність протягом тривалого часу будь-яких клопотань від сторін у справі, в яких останні заперечували б проти розгляду даної справи по суті, враховуючі, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 ГПК України не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами. За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання розумних строків вирішення спору справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд
ВСТАНОВИВ:
Матеріали справи свідчать, що 13 березня 2019 року між Комунальним підприємством "Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" (надалі – КП "Ізмаїльське ВУВКГ" або позивач) і Приватним акціонерним товариством "Ізмаїльский завод таропакувальних виробів "ДУНАЙ-ПАК" (надалі – споживач, абонент або відповідач) був укладений Договір № 350 про надання послуг (надалі - Договір).
Відповідно до умов п. 1.1. Договору КП "Ізмаїльське ВУВКГ" зобов`язується надавати споживачу на межі балансової належності мереж КП "Ізмаїльське ВУВКГ" та споживача, зазначеної в додатку № 5 до Договору, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (надалі – послуги) у необхідних обсягах, зазначених в додатку № 1 до Договору, та відповідної якості, а споживач зобов`язується своєчасно і у повному обсязі оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим Договором. 
Згідно умов п. 3.2. Договору після обладнання споживачем усіх водопровідних вводів, на межі балансової належності мереж КП "Ізмаїльське ВУВКГ" та споживача, засобами обліку; реєстрації засобів обліку; проведення опломбування засобів обліку КП "Ізмаїльське ВУВКГ" та прийняття в експлуатацію, обсяг послуги з централізованого водопостачання (централізованого постачання холодної води (з використанням внутрішньобудинкових систем)), що надається КП "Ізмаїльське ВУВКГ" споживачу, визначається за показниками засобів обліку.
Відповідно до умов п. 3.4. Договору зняття показань засобів обліку здійснюється споживачем 17 числа поточного місяця та передаються для розрахунків до КП "Ізмаїльське ВУВКГ" у формі звіту згідно додатку №2 до Договору, підписаного уповноваженою особою і скріпленого печаткою, не пізніше 17 числа розрахункового місяця, або наступного робочого дня. У разі ненадання споживачем звіту в обумовлений Договором строк, обсяг наданої послуги визначається за середньодобовою витратою за останні два розрахункові місяці, але не більше 2-х місяців, або згідно показників засобів обліку, зафіксованих представником КП "Ізмаїльське ВУВКГ" при контрольному огляді. У разі ненадання споживачем такого звіту більше 2-х місяців поспіль, водокористування вважається безобліковим і обсяг наданої послуги з централізованого постачання холодної води визначається згідно з п. 3.9. Договору.
КП "Ізмаїльське ВУВКГ" контролює правильність зняття споживачем показників засобів обліку та проводить перерахунок у разі їх невідповідності, якщо не було виявлено фактів штучного втручання в роботу засобів обліку, пошкодження або зриву пломб (п. 3.5. Договору).
Термін оплати послуг протягом 3-х операційних днів з дати отримання споживачем рахунку за надані КП "Ізмаїльське ВУВКГ" послуги (пункт 4.3.2. Договору).
Споживач зобов`язаний оплачувати послуги та здійснювати інші платежі у строки і на умовах, передбачених цим Договором (п. 5.5.1. Договору).
Згідно умов п. 10.2. Договору припинення дії цього Договору або його розірвання не звільняє споживача від обов`язку погасити заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (централізованого постачання холодної води та водовідведення з використанням внутрішньобудинкових систем).
В контексті вказаних положень вищевказаного Договору, позивач зазначає, що у грудні 2024 року було здійснено нарахування вартості наданих послуг в обсязі 3131 куб. м. води на суму 86102,50 грн, на підставі даних лічильника водопостачання. Надалі під час контрольного огляду представниками позивача було виявлено витік води через водомір ПрАТ "ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ТАРОПАКУВАЛЬНИХ ВИРОБІВ "ДУНАЙ-ПАК". 
Відповідно до даних КП "Ізмаїльське ВУВКГ", станом на березень 2026 року у відповідача наявна прострочена заборгованість у розмірі 91382,08 грн. Відповідна заборгованість утворилася за період з жовтня 2023 року по січень 2026 року.
З метою досудового врегулювання спору, 03.04.2026 позивач направив на поштову адресу відповідача претензію від 30.03.2026 за вих. № 530 з вимогою сплатити заборгованість за послуги з централізованого водопостачання у розмірі 91382,08 грн, однак відповідне відправлення було повернено відправнику у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання.
Позивач вважає, що відповідач порушив договірні зобов`язання щодо своєчасності оплати наданих послуг, у зв`язку з чим за відповідачем рахується прострочена заборгованість у розмірі 91382,08 грн.
Відсутність оплати відповідачем вартості наданих позивачем послуг у розмірі 91382,08 грн, стала підставою для звернення позивача до суду з цією позовною заявою.
Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Комунального підприємства "Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" підлягають задоволенню, з таких підстав.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України (в редакції чинній на час виникнення між сторонами правовідносин).
Предметом доказування у даній справі є: встановлення обставин укладення договору про надання послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення, строк дії договору, умови надання послуг з питного водопостачання та водовідведення, облік спожитої води, строк та порядок оплати наданих послуг, факт надання послуг, наявність порушення споживачем умов договору в частині своєчасної оплати наданих позивачем послуг, правомірність та обґрунтованість нарахування основного боргу.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Судом встановлено, що 13 березня 2019 року між Комунальним підприємством "Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" (КП "Ізмаїльське ВУВКГ") і Приватним акціонерним товариством "Ізмаїльский завод таропакувальних виробів "ДУНАЙ-ПАК" (споживач) був укладений Договір № 350 про надання послуг, відповідно до умов п. 1.1. Договору, КП "Ізмаїльське ВУВКГ" зобов`язується надавати споживачу на межі балансової належності мереж КП "Ізмаїльське ВУВКГ" та споживача, зазначеної в додатку № 5 до Договору, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (надалі – послуги) у необхідних обсягах, зазначених в додатку № 1 до Договору, та відповідної якості, а споживач зобов`язується своєчасно і у повному обсязі оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим Договором.
У пункті 10.1. Договору сторони визначили, що даний Договір набирає чинності з 13.03.2019, і діє до 31.12.2019.
Згідно умов п. 10.2. Договору припинення дії цього Договору або його розірвання не звільняє споживача від обов`язку погасити заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (централізованого постачання холодної води та водовідведення з використанням внутрішньобудинкових систем).
Договір про надання послуг № 350 від 13.03.2019 укладений сторонами відповідно до вимог, в тому числі, Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-ІV від 24.06.2004, який втратив чинність 01.05.2019, у зв`язку із введенням в дію Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII від 09.11.2017.
Відповідно до пункту 3 розділу VІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII від 09.11.2017, в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг" № 1060-IX від 03.12.2020, договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. У разі якщо договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.
Отже, оскільки Договір укладений сторонами до введення в дію Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII від 09.11.2017 (до 01.05.2019), станом на дату закінчення строку дії договору (31.12.2019) сторонами договір про надання послуг, визначеними Законом № 2189-VIII від 09.11.2017, не укладений, при цьому жодна із сторін договору за один місяць до закінчення строку дії договору, не повідомляла письмово другу сторону про відмову від договору, після 31.12.2019 сторони продовжували виконувати умови договору, таким чином, Договір на надання послуг № 350 від 13.03.2019 вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах.
Крім того, ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За змістом ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Отже, презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
У даному випадку, договір не є нікчемним в силу положень закону та не був визнаний недійсним в судовому порядку в цілому чи в окремих його частинах, докази наявності судового спору про визнання Договору недійсним також відповідачем не надані та у матеріалах справи відсутні.
Також, суд звертає увагу на те, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (правовий висновок у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 р. у справі № 6-2951цс15).
Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 904/2238/17 та від 16.10.2018 у справі № 904/7377/17; у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17-ц).
Отже, навіть за відсутності договору, втім, з належним підтвердженням факту надання послуг споживачу, споживач не звільняється від їх оплати.
При цьому надання послуг за адресою, зазначеною сторонами у Договорі (додатках до нього) у спірний період не спростовано відповідачем.
Так, зокрема, відповідачем не надано суду актів відключення об`єктів від системи водопостачання та/або водовідведення чи актів про відключення приміщень від мереж водопостачання та/або водовідведення, відтак факт наявності систем водопостачання та водовідведення в спірному періоді є підтвердженим. Матеріали справи не містять актів фіксації неотримання послуг водопостачання та водовідведення у спірному періоді внаслідок відключення мереж, аварійної ситуації і т.п., тобто відсутні докази, що могли б свідчити про факт неотримання відповідачем послуг, їх неналежного чи не в повній мірі надання.
Таким чином, відповідач, який фактично споживав послуги з водопостачання та водовідведення, не може бути звільнений від оплати їх вартості, як особа, що допустила господарське правопорушення у сфері відповідних відносин.
Слід зазначити, що докази надання абонентом водоканалу заперечень стосовно об`ємів чи вартості наданих йому послуг в матеріалах справи відсутні.
Згідно приписів частин 1, 3-7 ст. 27 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", згідно з якими у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. Порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача. Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості. У разі проведення перевірки якості наданих послуг з централізованого водопостачання, постачання гарячої води або постачання природного газу споживач має право здійснити забір проб. Інформація про забір проб включається до акта-претензії. У разі встановлення за результатами дослідження відібраних проб факту постачання послуг неналежної якості витрати споживача на оплату проведених досліджень проб підлягають компенсації за рахунок виконавця відповідної послуги. У разі неприбуття виконавця комунальної послуги або управителя (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) в установлений строк або необґрунтованої відмови підписати акт-претензію такий акт підписується споживачем, а також не менш як двома споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх будівлях (у приміщеннях - якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), і надсилається виконавцю комунальної послуги або управителю (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) рекомендованим листом. Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) протягом п`яти робочих днів вирішує питання щодо задоволення вимог, викладених в акті-претензії, або видає (надсилає) споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. У разі ненадання виконавцем (управителем) відповіді в установлений строк претензії споживача вважаються визнаними таким виконавцем (управителем).
З огляду на викладене, а також на підставі наявних у матеріалах справи доказів суд доходить висновку, що позивач виконав свої договірні зобов`язання відносно надання послуг з водопостачання та водовідведення, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний її сплатити.
Одночасно, згідно зі статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За частиною 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Крім того, згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Пунктом 5 частини 3 статті 20 старого Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в новій редакції встановлено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені, як правило договором або ж законом.
Судом встановлено, що відповідно до даних КП "Ізмаїльське ВУВКГ" станом на березень 2026 року, у відповідача наявна прострочена заборгованість у розмірі 91382,08 грн. Відповідна заборгованість утворилася за період з жовтня 2023 року по січень 2026 року, що підтверджується розрахунком заборгованості (т. 1, а.с. 17).
Строк та умови здійснення відповідачем оплати наданих позивачем послуг за Договором, визначені розділом 4 Договору.
Доказів сплати, заперечень або спростування заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 91382,08 грн відповідачем суду не надано.
З урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, а саме: встановлення факту укладення між сторонами договору, невиконання відповідачем зобов`язань в частині оплати наданих за цим договором послуг у спірний період та ненадання ним доказів, які б спростовували таке порушення, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого водопостачання у розмірі 91382,08 грн.
Згідно частини третьої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідач позовні вимоги належними та доступними засобами доказування не спростували, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість позовних вимог.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача. 
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ТАРОПАКУВАЛЬНИХ ВИРОБІВ "ДУНАЙ-ПАК" (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, Аеродромне шосе, буд. 2Б; код ЄДРПОУ 00383716) на користь Комунального підприємства "Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Дмитрівська, 65; код ЄДРПОУ 03350137) суму заборгованості у розмірі 91382,08 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2662,40 грн.
3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.
Рішення підписано 16.07.2026.

Суддя Нікітенко С.В.