Справа № 755/1515/26
В И Р О К
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" липня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва (далі - Суд) 
у складі головуючого судді ОСОБА_1 одноособово,
за участю
секретаря судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 грудня 2025 року за № 12025100040003825 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1  в м. Тростянець, Тростянецького району, Сумської області, громадянин України, з середньою освітою, доброволець Добровольчого формування територіальної громади « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке підпорядковане військовій частина НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених частинами третьою, четвертою статті 358 Кримінального кодексу (далі КК) України
у с т а н о в и в :
І. Суть питань, що вирішуються судом
З обвинувального акта від 02 лютого 2026 року, який складено старшим слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП в місті Києві ОСОБА_7 та затверджено прокурором Дарницької спеціалізованої пр прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 , слідує, що ОСОБА_6 обвинувачується у підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такий документ, і який надає права, з метою його використання особою, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та у використанні завідомо підробленого документа.
Відповідно до ст. 91 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню в т.ч. 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення .
Особливості наведених правовідносин свідчать, що у провадженні необхідно надати відповідь на такі ключові питання: (1) чи вчиняв обвинувачений діяння, які охоплюються складом певного кримінального правопорушення, передбаченого КК ?; (2) чи доведено стороною обвинувачення винуватість обвинуваченого у вчиненні певного кримінального правопорушення ?; (3) як слід кваліфікувати дії обвинуваченого, у випадку доведення винуватості ?
Суд надає ствердні відповіді на 1 та 2 питання, у зв`язку з чим кваліфікує дії обвинуваченого за ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК, з огляду на наступне.
ІІ. Формулювання обвинувачення із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення
СУ ОСОБА_6 , який є добровольцем Добровольчого формування територіальної громади «Лівий Берег», у порушення вимог ст. ст. 68, 92 Конституції України, п. п. 2, 5-1, 16-18 постанови КМУ від 08.05.1993 № 340, п.п. 1.10, 2.1 постанови КМУ від 10.05.2001 № 1306, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин та точного часу, але не пізніше 06.12.2025, у виник злочинний умисел, направлений на підроблення посвідчення водія з метою незаконного отримання права керувати транспортними засобами, та останній за допомогою мережі Інтернет з використанням додатків «Тікток» та «Телеграм» підшукав невстановлену досудовим розслідуванням особу, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, щодо сприяння у виготовленні підроблених документів, після чого останні, діючи за попередньою змовою групою осіб спільно та маючи єдиний умисел, об`єднавши свої зусилля у взаємообумовлену спільну діяльність, спрямовану на досягнення загального, бажаного для всіх співучасників результату кримінального правопорушення - підроблення документів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, домовились підробити посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 , з метою його використання останнім, узгодили зміст виконуваних функцій кожного та деталі виготовлення підробленого документа.
Реалізовуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на підроблення посвідчення водія, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин та точного часу, але не пізніше 06.12.2025, ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи, що він не проходив установленого законом порядку отримання посвідчення водія з метою незаконного отримання права керувати транспортними засобами, надав у невстановленому досудовим розслідуванням місці, невстановленій досудовим розслідуванням особі, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, персональні дані про себе та власне фотозображення в електронній формі, які були використані зазначеною особою для підроблення за невстановлених досудовим розслідуванням обставин посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «В» серії НОМЕР_2 , виданого 16.11.2023 на ім`я ОСОБА_6 , нібито видане ТСЦ 8044. 
Після чого, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин та точного часу, але не пізніше 06.12.2025, ОСОБА_6 отримав у невстановленому досудовим розслідуванням місці від невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії та «В» серії НОМЕР_2 , виданого 16.11.2023 на ім`я ОСОБА_6 , нібито видане ТСЦ 8044, тобто офіційний документ, що видається установою, яка має право видавати такий документ, та який надає право керування транспортними засобами, на своє ім`я, завідомо усвідомлюючи, що вказаний документ є підробленим, оскільки він не вчиняв визначених законодавством дій щодо проходження медичного огляду, відповідної підготовки та складення теоретичного і практичного іспитів у територіальних сервісних центрах МВС, після чого став зберігати вказане підроблене посвідчення при собі з метою подальшого його використання.
Крім того, ОСОБА_6 06.12.2025, близько 12 год 55 хв, був зупинений екіпажем патрульної поліції під час керування транспортним засобом згідно п. 7 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», що мало місце по бульварі Верховної Ради, біля будинку № 10 у місті Києві, на вимогу командира взводу 1 роти 3 батальйону 1 полку 2 УПП у м. Києві ДПП ОСОБА_8 на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», де на вимогу поліцейського пред`явити для перевірки документи, а саме посвідчення водія, ОСОБА_6 , діючи умисно, достовірно знаючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_2 , видане 16.11.2023 на його ім`я, у встановленому законом порядку він не отримував, надав інспектору ОСОБА_8 завідомо підроблений документ - посвідчення водія серії НОМЕР_2 , видане 16.11.2023 на ім`я ОСОБА_6 , нібито видане ТСЦ 8044, тим самим використав завідомо підроблений документ.
ІІІ. Стаття (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений
Відповідно до ст. 358 КК кримінально-караним є:
[… 1. Підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою […]
3. Дії, передбачені частинами першою […] вчинені […] за попередньою змовою групою осіб […]
4. Використання завідомо підробленого документа […] …].
Згідно примітки до ст. 358 КК під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.
І V. Позиції учасників кримінального провадження
(і) сторона обвинувачення
Прокурор у кримінальному провадженні - Дарницької спеціалізованої пр прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4  у ході судового розгляду підтримав висунуте обвинуваченому обвинувачення, адже, виходячи з наданих стороною обвинувачення доказів з числа передбачених ст. 84 КПК, слідує, що останній надав невстановленим особам свої анкетні дані та фото, які були внесені до підробленого посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такий документ, тим самим, разом з невстановленими особами підробив вказане посвідчення, й використав його, завідомо знаючи, що отримав його не дотримуючись процедури отримання такого роду документів, пред`явивши його на вимоги працівників патрульної поліції.
(іі) сторона захисту (узагальнена)
Сторона захисту зауважили, що як вбачається з ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений цим Кодексом. Обов`язковими елементами складу будь-якого злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії, які оцінюються, не є злочином. У цій справі, відсутні усі обов`язкові елементи складу злочину за ч. 3 ст. 358 КК України у діях обвинуваченого. Крім того, обвинувачений пред`являв отримане посвідчення, будучи впевненим у його дійсності, що свідчий про відсутність у його діях умислу на використання завідомо підробленого документу, що в комплексі вказує на слушність настання наслідків передбачених ч. 1 ст. 373 КПК України.
V. Показання обвинуваченого 
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений  ОСОБА_6  пояснив, що мав посвідчення водія, яке отримував у встановлено порядку після навчання в автошколі та складання відповідного іспиту. Проте, у 2022 році його було притягнутий до адміністративної відповідальності та позбавлено права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Будучи добровольцем ДФТГ №24 «Лівий Берег» він залучається до виконання завдань з відсічі збройної агресії РФ, в тому числі з використанням транспортних засобів, й відсутність посвідчення водія не давала йому можливості користуватись транспортними засобами. Тому він почав цікавитись як повернути посвідчення водія. В мережі інтернет від знайшов інформацію про можливість отримати посвідчення без складання іспитів. Зокрема, через додаток «Телеграм» він почав спілкуватись з людьми, яких особисто не знав, які запевнили його, що скласти іспит у МРЕВ складно, тому за окрему плату вони можуть допомогти йому отримати посвідчення водія, без складання іспиту особисто. Ця пропозиція йому підійшла. Через «Телеграм» він надав свої анкетні дані, як то ПІБ, дату народження та фото, а також перерахував грошові кошти. Через деякий час поштою отримав посвідчення водія. Візуально, на його погляд, порівняно з зображеннями в мережі інтернет, воно відповідало встановленому зразку, тому він вважав що посвідчення є дійсним. 06.12.2025 під час керування транспортним засобом, його було зупинено екіпажом патрульної поліції у зв`язку з тим, що на автомобілі були встановлені номері знаки ДФТГ, й при перевірці, на вимогу працівників патрульної поліції, він пред`явив посвідчення, думаючи що воно дійсне. Після перевірки працівник поліції запитав у нього де він взяв це посвідчення, на що він повідомив про отримання його через інтернет, і працівник поліції повідомів що це посвідчення має ознаки підробки. Зазначив, що особисто він нічого не підробляв і вважав посвідчення дійсним.
VІ. Мотиви суду
Суд провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновків вказаних у п. ІІ вироку, виходячи з наступного.
VІ.I. Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Відповідно до положень ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (див. постанову Верховного Суду (далі в т.ч. ККС, ВС) від 28 березня 2019 року у справі № 154/3213/16).
У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК).
В цьому випадку, Суд з`ясував таке:
? протоколом огляду місця події з долученою до нього ілюстративною таблицею, здійсненого з 14 год. 28 хв. до 14 год. 33 хв. 06.12.2025 року, який був проведений слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_9 в присутності понятих підтверджується безпосередньо факт настання самої події кримінального правопорушення, а саме виявлення ОСОБА_6 , «…який добровільно надав предмет, зовні схожий на посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , видане 16.11.2023 ТСЦ 8044 серії НОМЕР_2 ..», її час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення;
? протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 533227 від 06.122025, складеного ком. взвода 1 взвод 3 рота 1 бат. ПОЛК-2 УПП в місті Києві ст.лейтенантом поліції ОСОБА_8 підтверджується встановлення даних про те, що «… ОСОБА_6 керував ТЗ «Opel Astra» днз НОМЕР_3 , відносно особи встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 12.05.2022 ВП НОМЕР_4 Тростянецький ВДВС в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції…»;
? протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 533227 від 06.122025, складеного ком. взвода 1 взвод 3 рота 1 бат. ПОЛК-2 УПП в місті Києві ст. лейтенантом поліції ОСОБА_8 підтверджується встановлення даних про те, що «… ОСОБА_6 керував ТЗ «Opel Astra» днз НОМЕР_3 , відносно особи встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 12.05.2022 ВП НОМЕР_4 Тростянецький ВДВС в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції…»;
? протоколом огляду, здійсненого з 18 год. 04 хв. до 18 год. 46 хв. 16.12.2025 року, який був проведений слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_10 було оглянуто оптичний носій інформації DVD-R диску «НР» 16х4.7 GB 120 min, отриманий на запит з Департаменту патрульної поліції, на якому міститься відеофайл «06.12.2025 Рубін-401 гр. ОСОБА_6 _358ККУ» з зафіксованим записом «Початок 06/12/2-25 12:57:10; Кінець: 06/12/2025 13:52:14;…», а саме спілкування працівників патрульної поліції з чоловіком у військовій формі, який зі свого гаманця дістав та пред`явив посвідчення водія, й на запитання працівника поліції повідомив, що придбав посвідчення водія за 8000 гривень. В подальшому особу чоловіка встановлено по паспорту громадянина України як ОСОБА_6 ;
? згідно висновку експерта № СЕ-19/111-25/74683-ДД від 15.12.2025: «1. Бланк посвідчення водія серії НОМЕР_2 , виданого 16.11.2023, на ім`я ОСОБА_6 - не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України. 2. У бланку посвідчення водія серії НОМЕР_2 , виданого 16.11.2023, на ім`я ОСОБА_6 : зображення і друковані тексти з лицьового та зворотного боків (окрім серії та номеру бланка, реквізитів підприємства-виробника та персональних даних, якими заповнено бланк з лицьового та зворотного боків) - нанесено за допомогою знакодрукуючого пристрою струменевим способом друку. 3. У бланку посвідчення водія серії НОМЕР_2 , виданого 16.11.2023, на ім`я ОСОБА_6 : серія та номер бланка, реквізити підприємства-виробника та персональні дані, якими заповнено бланк з лицьового та зворотного боків - нанесено способом термодруку.»;
? згідно інформації ГСЦ МВС - РСЦ в м. Києві № 31/26/18-13320-2025 від 19.12.2025, станом на 18.12.2025: «посвідчення водія серії НОМЕР_2 на ім`я особи ОСОБА_6 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_3 , не видавалось; інформація щодо видачі посвідчення водія на ім`я особи ОСОБА_6 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_3 , відсутня; посвідчення водія серії НОМЕР_2 на право керування транспортними засобами категорії «В» видавалось 21.09.2024 ТСЦ 4841 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях на ім`я особи ОСОБА_11 .».
VІ.II. Оцінка наведених доказів
Верховний Суд у постанові від 20 березня 2018 року в справі № 753/11828/13-к указав, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.
У ракурсі того, що порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), ? це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (див. постанову Верховного суду України від 16 березня 2017 року у справі № 671/463/15-к).
У цій справі порядок, встановлений КПК дотримано, а тому Суд визначаючись з долею доказів зауважує, що згідно з ст. 85 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Відповідно до ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Наведені судом докази, згідно ст. 85, 86 КПК, є належними та допустимими.
Підстав для визнання доказів недопустимими не установлено, оскільки не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження регламентованих ст. 87 КПК.
Враховуючи зазначене, Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушент передбачених ч.ч.3, 4 ст. 358 КК за обставин, встановлених судом.
VІ.III. Щодо кваліфікації дій
Згідно ст. 2, 11 КК підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.
Суд ураховує, що кваліфікація злочину, згідно позиції Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2018 року в справі № 658/1658/16-к, - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.
Склад кримінального правопорушення - це сукупність встановлених у кримінальному законі юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочинне.
Обов`язковими (універсальними) елементами складу будь-якого кримінального правопорушення є: 1) об`єкт кримінального правопорушення; 2) об`єктивна сторона кримінального правопорушення; 3) суб`єктивна сторона кримінального правопорушення; 4) суб`єкт кримінального правопорушення.
Об`єкт кримінального правопорушення - це те, на що завжди посягає кримінальне правопорушення і чому воно завжди заподіює певної шкоди. Це ті суспільні відносини, що охороняються кримінальним законом.
Об`єктивна сторона - зовнішня сторона діяння, яка виражається у вчиненні передбаченого законом діяння (дії чи бездіяльності), що заподіює чи створює загрозу заподіяння шкоди об`єкту кримінального правопорушення.
Суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до КК може наставати кримінальна відповідальність (ч. 1 ст. 18 КК, див. постанову Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 січня 2023 року в справі № 761/37225/20).
Відомості вказані у п. ІІ цього вироку в частині складу кримінальних правопорушень за ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК є установленими та доведеними у порядку визначеному КПК України.
Позаяк, відповідно до примітки ст. 358 КК під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.
Відповідно до вимог п. п. 2, 5-1, 16-18 постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» (далі - постанова КМУ від 08.05.1993 № 340), особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. 
Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами. 
Посвідченням водія, виданим вперше, є документ, що підтверджує право його власника на керування транспортним засобом, отриманий після проходження особою, яка раніше не мала посвідчення водія, медичного огляду в порядку, встановленому МОЗ, а також підготовки відповідно до планів і програм та після складення теоретичного і практичного іспитів в уповноважених підрозділах територіальних органів з надання сервісних послуг МВС - територіальних сервісних центрах МВС (далі - територіальні сервісні центри МВС).
Посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «А» та «В» видаються особам, які склали в територіальному сервісному центрі МВС теоретичний і практичний іспити.
Згідно з п.п. 1.10, 2.1 постанови Кабінету Міністрів України від 10.05.2001 № 1306 «Про Правила дорожнього руху» (далі - постанова КМУ від 10.05.2001 № 1306) водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії. Вказане посвідчення водій повинен мати при собі та пред`явити його для перевірки на вимогу поліцейського.
Отже, посвідчення водія, є офіційним документом, який видається установою, яка має право видавати такий документ, а саме: територіальним сервісним центром МВС після складання теоретичного і практичного іспитів, і який надає право керування транспортними засобами відповідної категорії.
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, Суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 358 КК України, оскільки останній підробив (надавши свої анкетні дані та фото) посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такий документ, і який надає права, з метою його використання, за попередньою змовою групою осіб та за ч.4 ст. 358 КК України - використав завідомо підроблений документ (посвідчення водія).
Підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, Суд, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
VІІ. Мотиви призначення покарання
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому Суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує 
- ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання;
- те, що, згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами;
- за ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Конституційний Суд України в рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. 
Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини) .
Окремим виявом справедливості є відповідність покарання вчиненому злочину, адже покарання за злочин повинно бути домірним злочину (див. те ж рішення КС України, п. 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 липня 2020 року в справі № 1-42/2004).
Даний принцип (індивідуалізації юридичної відповідальності) має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди (див. рішення Конституційного Суду України від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року).
Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).
Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.
Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).
Так, обставин, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, не установлено.
Обставин, що обтяжують покарання не установлено.
Також, Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має постійне місце реєстрації та проживання, стан його здоров`я, спосіб життя (раніше не судимий, має освіту, є добровольцем ДФТГ № 24 «Лівий берег»), позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 358 КК України, із визначенням остаточного покарання на підставі ст. 70 КК України.
Достатніх підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, Суд не знаходить оскільки однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо Суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальними членами вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час, як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засуджених (див. постанову ВС від 10 червня 2020 року в справі №161/7253/18), що власне і має місце, в цій ситуації, при застосуванні наведеного судом покарання у відношенні обвинуваченого.
VІІІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом
VІІІ.І Процесуальні витрати за проведення експертних досліджень у межах кримінального провадження розподілено у порядку регламентованому ч. 2 ст. 124 КПК України.
VІІІ.ІІ. Питання речових доказів вирішено згідно поло жень ст. 100 КПК України.
VІІІ.ІІІ. Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався. 
На підставі викладеного та керуючись статтями 368-371, 373-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
у х в а л и в :
ОСОБА_6  визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за частинами третьою, четвертою статті 358 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання:
? за ч. 3 ст. 358 КК - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;
? за ч. 4 ст. 358 КК - у у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6  покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
Строк покарання  ОСОБА_6 обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі. 
Стягнути з  ОСОБА_6  на користь держави витрати за проведення експертного дослідження (висновок експерта № СЕ-19/111-25/74683-ДД від 15.12.2025) у розмірі 3565,60 гривень.
Речові докази: бланк посвідчення водія серії НОМЕР_2 виданого 16.11.2023 на ім`я ОСОБА_6 - знищити; відеозапис із портативного відеореєстратора працівника патрульної поліції на DVD-R диску «НР» 16х4.7 GB 120 min - залишити в матеріалах судового провадженя.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
С у д д я           ОСОБА_13