ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/3868/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,
розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Міністерства юстиції України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2026 (головуючий - Тищенко А. І., судді Мальченко А. О., Михальська Ю. Б.) у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Є.В.М."
до: 1) Міністерства юстиції України,
2) ОСОБА_1 
про визнання протиправним та скасування наказу. 
Короткий зміст і підстави позовних вимог
1. 04.04.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю "Є.В.М." (далі - ТОВ "Є.В.М.", Товариство, позивач, заявник) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Мін`юст України, Міністерство, відповідач-1) та ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач-2) про визнання протиправним та скасування наказу Мін`юсту України від 16.03.2026 № 670/5 "Про задоволення скарг" (далі - наказ № 670/5, оспорюваний наказ), посилаючись на положення статей 16, 21 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 11 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", статті 24 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", пунктів 10, 12 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 (далі - Порядок № 1128).
2. Позовна заява аргументована тим, що оспорюваним наказом задоволено скаргу ОСОБА_1 від 30.01.2026, визнано прийнятими з порушенням Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та анульовано рішення державного реєстратора Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області Онуфрій Н. В. від 29.04.2025 №№ 78630057, 78629656, 78629296, 78628687, від 30.04.2025 №№ 78641164, 78639921, 78641491, від 02.05.2025 №№ 78686522, 78688662, 78686707, 78687300, 78687657, 78687865, 78688089, 78688413, 78688983, 78686883, 78687113, 78687483. Тимчасово блоковано доступ державному реєстратору Великолучківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області Онуфрій Н. В. (далі - державний реєстратор Онуфрій Н. В.) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 2 (два) місяці. Мін`юст України видав наказ № 670/5 на підставі висновку Комісії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців Мін`юсту України від 26.02.2026 за результатами розгляду скарг ОСОБА_1 від 30.01.2026, зареєстрованих у Міністерстві 03.02.2026 за № СК- 452-26 і № СК- 449-26, однак відповідач-1 порушив процедуру розгляду скарг у сфері державної реєстрації, визначену Порядком № 1128, а також вийшов за межі своїх повноважень, оскільки вирішив спір про право, у зв`язку із чим висновок, складений за результатами розгляду скарг ОСОБА_1 , а також наказ про їх задоволення, виданий 16.03.2026 на його підставі, не можуть вважатись законними та підлягають скасуванню.
3. 14.04.2026 ТОВ "Є.В.М." звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Офісу протидії рейдерству, усім органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема, Мін`юсту України, посадовим особам Міністерства чи його територіального органу, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації Мін`юсту України, нотаріусам, Державному підприємству "Національні інформаційні системи" та іншим органам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які дії щодо виконання наказу № 670/5, в тому числі анулювати рішення державного реєстратора Онуфрій Н. В. від 29.04.2025 №№ 78630057, 78629656, 78629296, 78628687, від 30.04.2025 №№ 78641164, 78639921, 78641491, від 30.04.2025 №№ 78686522, 78688662, 78686707, 78687300, 78687657, 78687865, 78688089, 78688413, 78688983, 78686883, 78687113, 78687483, в якій заявник просив суд до набрання рішенням законної сили:
4. Заяву про забезпечення позову Товариство обґрунтовувало тим, що: 
1) оспорюваний наказ передбачає скасування записів про право власності позивача на нерухоме майно і виконання цього наказу призведе до автоматичного поновлення попередніх реєстраційних записів або відкриє можливість для вчинення нових реєстраційних дій щодо спірного майна на користь ОСОБА_1 . Тобто у разі виконання цього наказу до вирішення справи по суту спору, об`єкти нерухомого майна можуть бути відчужені на користь третіх осіб, що призведе до необхідності ініціювання ТОВ "Є.В.М." нових судових процесів для повернення майна;
2) оскільки наказ № 670/5 стосується 19 об`єктів нерухомості, його реалізація суттєво ускладнить або зробить неможливим відновлення становища Товариства навіть у разі задоволення позову;
3) між заходами забезпечення позову, які пропонується вжити, і предметом позову існує прямий зв`язок, а застосування таких заходів спрямоване виключно на збереження існуючого становища та на ефективний захист порушених прав та інтересів заявника у разі задоволення позову 
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
5. Господарський суд міста Києва ухвалою від 15.04.2026 (суддя Полякова К. В.) відмовив повністю у задоволенні заяви ТОВ "Є.В.М." про забезпечення позову з тих підстав, що позивач не довів наявності правових обставин, із якими чинне законодавство пов`язує доцільність застосування заходів щодо забезпечення позову та які би свідчили про ускладнення ефективного захисту або поновлення оспрюваних прав та інтересів позивача у разі задоволення позову, а твердження Товариства щодо можливого подальшого відчуження відповідачем-2 спірного нерухомого майна не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову.
6. Північний апеляційний господарський суд постановою від 05.05.2026 ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.04.2026 скасував. Заяву ТОВ "Є.В.М." про забезпечення позову у справі № 910/3868/26 задовольнив. До набрання законної сили рішенням у цій справі заборонив Мін`юсту України, посадовим особам Міністерства, його територіальним органам, у тому числі, але не виключно Офісу протидії рейдерству, Департаменту державної реєстрації Мін`юсту України, нотаріусам, Державному підприємству "Національні інформаційні системи", державним реєстраторам та іншим органам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які дії щодо виконання наказу № 670/5, у тому числі анулювання рішень державного реєстратора Онуфрій Н. В. від 29.04.2025 №№ 78630057, 78629656, 78629296, 78628687, від 30.04.2025 №№ 78641164, 78639921, 78641491, від 02.05.2025 №№ 78686522, 78688662, 78686707, 78687300, 78687657, 78687865, 78688089, 78688413, 78688983, 78686883, 78687113, 78687483.
7. Постанова мотивована тим, що: 
1) існує реальний ризик невиконання рішення суду, позаяк оспорюваний наказ передбачає скасування записів про право власності позивача на нерухоме майно, виконання цього наказу призведе до автоматичного поновлення попередніх реєстраційних записів або відкриє можливість для нових реєстраційних дій щодо спірного майна на користь відповідача-2; 
2) у разі виконання наказу до вирішення справи по суті, об`єкти нерухомості можуть бути відчужені третім особам, що змусить позивача ініціювати нові судові процеси для повернення майна. Крім того невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до необхідності оскарження Товариством у судовому порядку численних реєстраційних дій, вчинених на підставі наказу № 670/5, а оскільки цей наказ стосується 19 об`єктів нерухомості, його реалізація суттєво ускладнить або зробить неможливим відновлення становища позивача навіть у разі задоволення позову;
3) між обраними позивачем заходами забезпечення позову і предметом позову наявний прямий зв`язок, а у разі невжиття заходів до забезпечення позову виконання рішення за його позовом, може бути утруднене або порушене його право отримати ефективний захист, та зумовити необхідність здійснення ним інших судових проваджень;
4) сама по собі відсутність доказів на підтвердження намірів ОСОБА_1 здійснити відчуження спірного нерухомого майна станом на час звернення ТОВ "Є.В.М." із заявою про забезпечення позову від 14.04.2026 не спростовує наявності у відповідача-2 потенційної можливості відчуження такого майна в будь-який час, якщо не вжити заявлені заходи забезпечення позову. Тим більше, що у разі фактичного вчинення правочину щодо відчуження спірного майна нівелюється передбачена статтею 136 ГПК України превентивна мета вжиття таких заходів - запобігання істотному ускладненню чи унеможливленню виконання рішення суду або ефективному захисту, або поновленню порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (схожий за змістом висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.05.2025 у справі № 910/16225/24);
5) наявність підстав для задоволення заяви Товариства про забезпечення позову зумовлена співмірністю запропонованих заходів забезпечення позову (заборона вчинення дій на виконання оспорюваного наказу) із предметом позовних вимог. Запропонований позивачем вид забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямований на підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Вжиття заходу забезпечення позову у цьому випадку спрямоване на те, щоб протягом розгляду спору по суті суд міг забезпечити продовження існування стану щодо предмета спору. Такі заходи не призведуть до порушення майнових прав відповідачів.
Водночас апеляційний суд відхилив доводи відповідача-1 про неможливість виконання оспорюваного наказу у зв`язку з обтяженням на спірне майно, накладеним ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 27.02.2026 у справі № 907/229/26, оскільки арешт накладено у межах розгляду іншої справи.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
8. Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, Мін`юст України звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить зазначену постанову скасувати, а ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
9. На обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме статей 74- 79 136, 137 ГПК України, наголошуючи на тому, що:
1) необхідно сформувати висновки Верховного Суду щодо питання застосування положень частини 2 статті 136, пунктів 2, 4 частини 1 та частини 4 статті 137 ГПК України у подібних правовідносинах (щодо недопустимості забезпечення позову у справах про скасування наказу Мін`юсту України у сфері державної реєстрації прав шляхом заборони виконання такого наказу, зокрема у випадку вже наявних судових заборон на вчинення реєстраційних дій щодо спірного нерухомого майна та стосовно юридичних осіб у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав));
2) апеляційний суд не врахував того факту, що на теперішній час наказ № 670/5 не може бути виконано Офісом протидії рейдерству у зв`язку з тим, що у Державному реєстрі прав щодо спірних об`єктів нерухомого майна наявні обтяження, зареєстровані на підставі ухвали Господарського суду Закарпатської області від 27.02.2026 у справі № 907/229/26, яка (ухвала) передбачає заборону вчинення Міністерством реєстраційних дій щодо тих самих об`єктів нерухомого майна, яка перешкоджає виконанню наказу;
3) позивач не надав жодних належних доказів або не навів достатнього обґрунтування того, що невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення або ж ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду;
4) суд апеляційної інстанції не врахував викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.07.2022 у справі № 910/4445/21 висновку про те, що у спорі про скасування наказу Мін`юсту України, прийнятого за наслідками розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства - щодо реєстраційної дії (відмови у її вчиненні) відповідно як до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", так і до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", вжиття такого заходу забезпечення позову як зупинення дії наказу Мін`юсту України не допускається, оскільки цей захід не належить до вичерпного переліку видів заходів забезпечення позову згідно із частиною 1 статті 137 ГПК України: прямо не передбачений ні процесуальним законом, ні іншим Законом України (міжнародним договором, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України), як цього вимагають положення пункту 10 частини 1 статті 137 цього Кодексу.
Узагальнені доводи інших учасників справи
10. ТОВ "Є.В.М." у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення з мотивів, викладених в оскаржуваній постанові.
Зокрема позивач звертає увагу на викладену в постановах Верховного Суду від 15.07.2022 у справі № 910/4445/21, від 07.09.2022 у справі № 910/18997/21, від 12.08.2024 у справі № 910/1766/24, від 19.09.2024 у справі № 910/4581/24 усталену правову позицію про те, що заборона вчиняти певні дії суб`єктам державної реєстрації (в тому числі щодо виконання наказів Мін`юсту України) є правомірним заходом забезпечення позову, який відповідає як положенням Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", так і вимогам статті 137 ГПК України. 
Водночас, на думку Товариства, скаржник помилково посилається на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 27.02.2026 у справі № 907/229/26 на обґрунтування попереднього встановлення судової заборони на вчинення Міністерством реєстраційних дій щодо тих самих об`єктів нерухомого майна, позаяк вжиті цією ухвалою заходи забезпечення позову скасовано ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 05.05.2026 про залишення без розгляду позову у вказаній справі, яка набрала законної сили 05.05.2026.
ОСОБА_1 не скористалася правом на подання відзиву на касаційну скаргу.
Розгляд справи Верховним Судом
11. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.06.2026 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Мін`юсту України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2026 у справі № 910/3868/26 та постановлено здійснити розгляд цієї справи у порядку письмового провадження.
Позиція Верховного Суду
12. Здійснивши розгляд касаційної скарги у письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.
13. Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Положення зазначеної норми пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується в якості гарантії задоволення вимог позивача.
14. Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).
15. Відповідно до частин 1, 4 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні ді (цей пункт виключено з 08.02.2020 на підставі Закону України № 460-IX від 15.01.2020); 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору (цей пункт виключено з 08.02.2020 на підставі Закону України від 15.01.2020 № 460-IX); 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
16. Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
17. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії. 
При цьому обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
18. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).
19. Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесеності виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних законом інтересів учасників справи та інших осіб.
20. У разі звернення до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі їх задоволення не вимагатиме примусового виконання, у цьому випадку має бути застосовано та досліджено таку підставу вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття зазначених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (такий правовий висновок викладено у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, від 15.07.2022 у справі № 910/4445/21 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 916/3245/19, від 16.10.2019 у справі № 904/2285/19).
21. З урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 ГПК України, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. При цьому законодавством не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет вірогідності, належності, допустимості та достовірності.
З наведеного вище вбачається, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться в прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.
22. Оскільки у цій справі Товариство звернулося до суду з позовними вимогами немайнового характеру (про визнання протиправним та скасування наказу Мін`юсту України від 16.03.2026 № 670/5 "Про задоволення скарг"), а у заяві про забезпечення позову просить господарський суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Мін`юсту України, посадовим особам Міністерства, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації Мін`юсту України, Офісу протидії рейдерству, нотаріусам, Державному підприємству "Національні інформаційні системи", державним реєстраторам та іншим органам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії на виконання оспорюваного наказу, в тому числі анулювати рішення державного реєстратора Онуфрій Н. В. від 29.04.2025 №№ 78630057, 78629656, 78629296, 78628687, від 30.04.2025 №№ 78641164, 78639921, 78641491, від 02.05.2025 №№ 78686522, 78688662, 78686707, 78687300, 78687657, 78687865, 78688089, 78688413, 78688983, 78686883, 78687113, 78687483, то в цьому випадку має досліджуватися така підстава для вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
23. Отже, у цьому випадку суди попередніх інстанцій цілком обґрунтовано обмежилися дослідженням такої підстави вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття такого заходу, як встановлення заборони Мін`юсту України та іншим суб`єктам у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо виконання наказу № 670/5, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
24. Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" проведення реєстраційних дій зупиняється, серед іншого, на підставі судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна.
25. Згідно з частиною 3 статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державний реєстратор приймає рішення про відновлення реєстраційних дій на підставі судового рішення про скасування судового рішення, що було підставою для прийняття рішення про зупинення проведення реєстраційних дій та/або судового рішення про скасування заборони вчинення реєстраційних дій, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про відкликання власної заяви про заборону вчинення реєстраційних дій, зареєстрованих у Державному реєстрі прав.
26. За таких обставин адекватним та ефективним способом забезпечення позову та таким, що відповідає меті вжиття заходів щодо забезпечення позову є заборона суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна, з приводу якого Міністерством було видано оспорюваний наказ (аналогічний висновок викладено у пункті 29 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.08.2024 у справі № 910/1766/24 зі спору, що виник із подібних процесуальних правовідносин).
27. Так, задовольняючи заяву Товариства про забезпечення позову, апеляційний суд, на відміну від суду першої інстанції, дійшов правильного висновку про те, що запропонований позивачем захід забезпечення позову є обґрунтованим, розумним, адекватним і співмірним із заявленими позовними вимогами немайнового характеру, на забезпечення яких він вживається, оскільки у разі ймовірного вчинення дій з виконання оспорюваного наказу, а саме анулювання рішень державного реєстратора Онуфрій Н. В. від 29.04.2025 і від 30.04.2025, спірне нерухоме майно повернеться у власність ОСОБА_1 , що надасть їй право на відчуження такого майна, а отже, унеможливлюватиметься захист або поновлення прав і законних інтересів позивача в межах одного цього судового провадження без нових звернень ТОВ "Є.В.М." до суду з відповідними новими позовами.
Наведеним спростовуються аргументи скаржника про ненадання позивачем жодних належних доказів або достатнього обґрунтування того, що невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення або ж ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
28. Таким чином, вжиті заходи забезпечення позову стосуються виключно предмету позову та за цією ознакою є такими, що відповідають вимозі адекватності заходів забезпечення. По суті такі заходи спрямовані на збереження існуючого наразі стану речей, а тому правильним є висновок апеляційного суду про те, що в іншому випадку рішення суду першої інстанції не призведе до захисту та відновлення порушеного права.
29. Адже вжиті апеляційним судом заходи забезпечення позову спрямовані на збереження актуальності реєстраційних дій та рішень, які згідно з оспорюваним законом визнані такими, що вчинені (прийняті) з порушенням закону, тоді як невжиття наведених заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити поновлення прав та законних інтересів заявника у разі задоволення позову (схожий висновок викладено у пункті 54 постанови Касаційного господарського суду у складі у Верховного Суду від 19.09.2024 у справі № 910/4581/24).
30. Спір у межах цієї справи стосуватиметься фактично прав позивача і відповідача-2 на спірне нерухоме майно, а тому такі заходи забезпечення позову є ефективним засобом запобігання неможливості чи утруднення ефективного захисту прав позивача у разі задоволення позовних вимог із урахуванням того, що предметом позову є вимога немайнового характеру.
31. Колегія суддів зауважує, що питання щодо допустимого заходу забезпечення позову у спорі про скасування наказу Мін`юсту України вирішувалися у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.07.2022 у справі № 910/4445/21, зокрема, згідно зі сформульованим у пункті 8.13 цієї постанови висновком встановлена законом заборона вчинення реєстраційних дій є зрозумілим, самодостатнім та передбаченим законом заходом забезпечення позову у спорі про скасування наказу Мін`юсту України.
32. Ураховуючи висновки, викладені у пунктах 8.10, 8.13 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.07.2022 у справі № 910/4445/21, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про неврахування апеляційним судом викладеного у пункті 8.9 зазначеної постанови правового висновку (у контексті того, що у спорі про скасування наказу Мін`юсту України, прийнятого за наслідками розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства - щодо реєстраційної дії (відмови у її вчиненні) відповідно як до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", так і до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", вжиття такого заходу забезпечення позову, як зупинення дії наказу Мін`юсту України, не допускається, оскільки цей захід не належить до вичерпного переліку видів заходів забезпечення позову згідно із частиною 1 статті 137 ГПК України: прямо не передбачений ні процесуальним законом, ні іншим Законом України (міжнародним договором, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України), як цього вимагають положення пункту 10 частини 1 статті 137 цього Кодексу), позаяк такі доводи відповідача-2 ґрунтуються виключно на помилковому ототожненні ним таких різних заходів забезпечення позову, як зупинення дії наказу Мін`юсту України, про застосування якого Товариство якраз не просило у своїй заяві від 14.04.2026, та заборона вчиняти дії на виконання наказу Мін`юсту України.
33. З огляду на викладене Верховний Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що:
1) існує реальний ризик невиконання рішення суду, позаяк оспорюваний наказ передбачає скасування реєстраційних записів про право власності позивача на нерухоме майно, виконання цього наказу призведе до автоматичного поновлення попередніх реєстраційних записів або відкриє можливість для нових реєстраційних дій щодо спірного майна на користь відповідача-2; 
2) у разі виконання наказу до вирішення справи по суті, об`єкти нерухомості можуть бути відчужені третім особам, що змусить позивача ініціювати нові судові процеси для повернення майна. Крім того невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до необхідності оскарження Товариством у судовому порядку численних реєстраційних дій, вчинених на підставі наказу № 670/5, а оскільки цей наказ стосується 19 об`єктів нерухомості, його реалізація суттєво ускладнить або зробить неможливим відновлення становища позивача навіть у разі задоволення позову;
3) сама по собі відсутність доказів на підтвердження намірів ОСОБА_1 здійснити відчуження спірного нерухомого майна станом на час звернення ТОВ "Є.В.М." із заявою про забезпечення позову від 14.04.2026 не спростовує наявності у відповідача-2 потенційної можливості відчуження такого майна в будь-який час, якщо не вжити заявлені заходи забезпечення позову. Тим більше, що у разі фактичного вчинення правочину щодо відчуження спірного майна нівелюється передбачена статтею 136 ГПК України превентивна мета вжиття таких заходів - запобігання істотному ускладненню чи унеможливленню виконання рішення суду або ефективному захисту, або поновленню порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (схожий за змістом висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.05.2025 у справі № 910/16225/24);
5) наявність підстав для задоволення заяви Товариства про забезпечення позову зумовлена співмірністю запропонованих заходів забезпечення позову (заборона вчинення дій на виконання оспорюваного наказу) із предметом позовних вимог. Запропонований позивачем вид забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямований на підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Вжиття заходу забезпечення позову у цьому випадку спрямоване на те, щоб протягом розгляду спору по суті суд міг забезпечити продовження існування стану щодо предмета спору. Такі заходи не призведуть до порушення майнових прав відповідачів;
6) забезпечення позову лише обмежує право розпорядження спірним нерухомим майном, а тому обрані заходи забезпечення позову жодним чином не будуть порушувати збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу.
34. При цьому колегія суддів наголошує на тому, що відсутність доказів на підтвердження реальної можливості ОСОБА_1 здійснити відчуження спірного нерухомого майна станом на час звернення Товариства із заявою про забезпечення позову від 14.04.2026 об`єктивно зумовлена чинністю на той час ухвали Господарського суду Закарпатської області від 27.02.2026 у справі № 907/229/26, якою (ухвалою) встановлювалася заборона на вчинення Мін`юстом України реєстраційних дій щодо тих самих об`єктів нерухомого майна, що дійсно створювало законні правові перешкоди для виконання оспорюваного наказу, і на підставі якої (ухвали) у Державному реєстрі прав щодо спірних об`єктів нерухомого майна були зареєстровані відповідні обтяження.
35. Разом із тим Верховний Суд відхиляє аргументи скаржника про неврахування апеляційним судом того факту, що на теперішній час наказ № 670/5 не може бути виконано Офісом протидії рейдерству у зв`язку з тим, що у Державному реєстрі прав щодо спірних об`єктів нерухомого майна наявні обтяження, зареєстровані на підставі ухвали Господарського суду Закарпатської області від 27.02.2026 у справі № 907/229/26, яка (ухвала) передбачає заборону вчинення Міністерством реєстраційних дій щодо тих самих об`єктів нерухомого майна та перешкоджає виконанню оспорюваного наказу, оскільки, як правильно зазначає Товариства у відзиві на касаційну скаргу, скаржник помилково посилається на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 27.02.2026 у справі № 907/229/26 на обґрунтування попереднього встановлення судової заборони на вчинення Міністерством реєстраційних дій щодо тих самих об`єктів нерухомого майна, позаяк вжиті цією ухвалою заходи забезпечення позову скасовано ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 05.05.2026 про залишення без розгляду позову у вказаній справі, яка набрала законної сили 05.05.2026.
36. З цих самих підстав колегія суддів не бере до уваги передчасні доводи скаржника про необхідність формування Верховним Судом висновків щодо питання застосування положень частини 2 статті 136, пунктів 2, 4 частини 1 та частини 4 статті 137 ГПК України у подібних правовідносинах (щодо недопустимості забезпечення позову у справах про скасування наказу Мін`юсту України у сфері державної реєстрації прав шляхом заборони виконання такого наказу, зокрема у випадку вже наявних судових заборон на вчинення реєстраційних дій щодо спірного нерухомого майна та стосовно юридичних осіб у Державному реєстрі прав).
37. Таким чином, апеляційний суд, на відміну від суду першої інстанції, дійшов правильного висновку про наявність передбачених статтями 136, 137 ГПК України підстав для задоволення заяви Товариства про вжиття заходів забезпечення позову.
38. У зв`язку з викладеним вище, Верховний Суд дійшов висновку про те, що вжиті судом апеляційної інстанції заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, що регулюють спірні правовідносини, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, співмірності, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, як наслідок, наразі відсутні підстави для задоволення касаційної скарги. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
39. Згідно з частинами 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
40. Відповідно до частини 1 статті 300 ГПК України переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
41. Згідно з частиною 3 статті 304 ГПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
42. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи відповідача-1, викладені у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновку суду апеляційної інстанції про наявність достатніх підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а тому наразі немає підстав для задоволення касаційної скарги і скасування оскаржуваної постанови. 
Розподіл судових витрат
43. Судовий збір за подання касаційної скарги у порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.
Постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2026 у справі № 910/3868/26 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай