| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/5847/25 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя  Парінов А.Б.,
судді:  Беспалов О.О.,
Кравченко Є.Д.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В Чернігівському окружному адміністративному суді перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо застосування з 01.01.2025 понижуючих коефіцієнтів встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» при нарахуванні та виплаті пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 01.01.2025 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без без застосування коефіцієнтів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2025 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», з урахуванням виплачених сум.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ( далі - апелянт) подав апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду, у якій просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, мотивуючи це наступним.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
Відповідно до перерахунку пенсії позивача з 01.01.2025 розмір пенсії з надбавками становить 26538,8 грн, проте з урахуванням постанови КМУ №1 від 03.01.2025 та відповідних коефіцієнтів, розмір пенсії до виплати становить 25017,62 грн. (а.с. 9).
На звернення позивача листом від 11.04.2025 відповідач повідомив, що відповідно до постанови КМУ від 03.01.2025 №1 ''Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану'' з 01.01.2025 пенсія виплачується в розмірі 25017,62. З 01.03.2025 проведено перерахунок пенсії з урахуванням постанови №209 в межах максимального розміру пенсії та пенсія виплачується із застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів в розмірі 25017,62 грн (а.с.6-8).
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов висновку про протиправність застосування до пенсії позивача, призначеної відповідно до Закону № 2262-ХІІ, обмежень шляхом застосування коефіцієнтів, передбачених статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1. Суд зазначив, що такі положення фактично змінюють умови пенсійного забезпечення осіб, визначені спеціальним Законом № 2262-ХІІ, що суперечить частині третій статті 1-1 цього Закону та правовим позиціям Конституційного Суду України щодо недопустимості звуження соціальних гарантій шляхом внесення змін до спеціального законодавства актами бюджетного регулювання. У зв`язку з цим суд зобов`язав відповідача здійснювати виплату пенсії позивача без застосування спірних обмежень.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статей 19, 46, 92 Конституції України органи державної влади зобов`язані діяти виключно на підставі та у спосіб, визначені законом, а право громадян на соціальний захист і пенсійне забезпечення гарантується державою та визначається виключно законами України.
Правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, врегульовані Законом України №2262-ХІІ, який є спеціальним законом у цій сфері. Частиною третьою статті 1-1 цього Закону встановлено, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення таких осіб здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Статтею 63 Закону №2262-ХІІ Кабінету Міністрів України надано повноваження визначати лише умови, порядок та розміри перерахунку пенсій. Водночас Уряд не уповноважений змінювати визначені законом умови пенсійного забезпечення чи встановлювати нові обмеження права на пенсію.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 12.11.2019 у справі №826/3858/18 та від 08.11.2022 у справі №420/2473/22, в яких зазначено, що Кабінет Міністрів України вправі визначати лише механізм проведення перерахунку пенсій, однак не може змінювати структуру грошового забезпечення чи інші елементи пенсійного забезпечення, встановлені законом.
Разом із тим статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 передбачено застосування до пенсій, що перевищують десять прожиткових мінімумів, спеціальних коефіцієнтів, які фактично зменшують розмір пенсійної виплати.
Колегія суддів зазначає, що зазначені нормативні акти фактично встановлюють нові умови виплати пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-ХІІ, що суперечить вимогам частини третьої статті 1-1 цього Закону.
Конституційний Суд України у рішеннях від 09.07.2007 №6-рп/2007, від 22.05.2008 №10-рп/2008, від 30.11.2010 №22-рп/2010 та від 28.08.2020 №10-р/2020 неодноразово наголошував, що законом про Державний бюджет України не можуть змінюватися чи звужуватися права, визначені спеціальними законами.
Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 положення Закону №2262-ХІІ щодо обмеження максимального розміру пенсії визнані неконституційними.
У зв`язку з цим Верховний Суд у постановах від 16.12.2021 у справі №400/2085/19, від 20.07.2022 у справі №340/2476/21, від 25.07.2022 у справі №580/3451/21, від 30.08.2022 у справі №440/994/20, від 17.03.2023 у справі №340/3144/21 та інших дійшов висновку, що після ухвалення рішення Конституційного Суду України будь-яке обмеження максимального розміру пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-ХІІ, є протиправним.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.06.2022 у справі №520/2098/19 також зазначила, що у разі невідповідності підзаконного нормативно-правового акта закону суд зобов`язаний застосовувати акт вищої юридичної сили.
З огляду на наведене колегія суддів доходить висновку, що положення статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 у частині застосування коефіцієнтів до пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-ХІІ, не підлягають застосуванню, оскільки змінюють умови пенсійного забезпечення, визначені спеціальним законом.
Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування зазначених нормативних актів з огляду на фінансові можливості держави не спростовують наведених висновків, оскільки забезпечення збалансованості бюджету не може досягатися шляхом звуження обсягу соціальних гарантій, установлених спеціальним законом та гарантованих Конституцією України.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій відповідача та відсутність підстав для застосування до пенсії позивача обмежень, передбачених статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» і постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1.
Під час апеляційного перегляду, колегією суддів враховується висновки Верховного Суду, які викладені у постановах від 24.09.2025 у справі № 420/5485/25, від 20.07.2026 у справі № 560/5580/25.
Більше того, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20.05.2026 у справі №320/2229/25, яке набрало законної сили 09.12.2025, визнано протиправним та нечинним абзац перший пункту 1 Постанови № 1 в частині його застосування до осіб, яким пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Отже, оцінивши доводи апеляційної скарги, встановлені обставини справи та досліджені докази у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував фактичні обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин та надав їм належну правову оцінку. При ухваленні оскаржуваного рішення судом правильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а також не допущено порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування чи зміни. Наведені в апеляційній скарзі доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм законодавства та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому не дають підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Суд доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 34, 77, 242, 311, 315, 316, 321, 325, 328 - 331 КАС, суд- 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення. 
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді: О.О. Беспалов
Є.Д. Кравченко

(Повний текст постанови суду виготовлено 12 серпня 2026 року)