ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" серпня 2026 р. Справа№ 911/849/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Коротун О.М.
суддів: Суліма В.В. 
Майданевича А.Г. 

без виклику сторін;
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Норм"
на рішення Господарського суду Київської області від 05.06.2026 
у справі № 911/849/26 (суддя - Конюх О.В.)
за позовом Акціонерного товариства "Укртелеком"
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Норм"
про стягнення 31 562,80 грн.
Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст поданої позовної заяви 
Акціонерне товариство «Укртелеком» (надалі - АТ «Укртелеком», позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Норм» (надалі - ТОВ «Інтер-Норм», відповідач), в якій позивач просив суд стягнути з відповідача збитки в розмірі 31 562,80 грн., судовий збір і витрати на правничу допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у порушення вимог податкового законодавства не здійснив реєстрацію податкових накладних до видаткових накладних №2887 від 06.05.2025 та №3380 від 20.05.2025, внаслідок чого позивач не набув права на зменшення податкових зобов`язань з ПДВ, тобто поніс фінансові збитки, які просить стягнути з відповідача.
2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Київської області від 05.06.2026 позов Акціонерного товариства «Укртелеком» задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Норм» на користь Акціонерного товариства «Укртелеком» 31 562,80 грн збитків, 2 662,40 грн судового збору, 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду
Не погодившись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Норм» 21.06.2026 (через Електронний суд) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (була зареєстрована 22.06.2026), в якій просить прийняти до розгляду дану апеляційну скаргу та задовольнити її. Скасувати рішення Господарського суду Київської області від 05 червня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2026 було, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Норм» на рішення Господарського суду Київської області від 05.06.2026 у справі № 911/849/26; призначено до розгляду вказану апеляційну скаргу у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників. Водночас, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для розгляду даної справи з викликом сторін. 
4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів
ТОВ «Інтер-Норм» оскаржує рішення Господарського суду Київської області від 05.06.2026 у справі №911/849/25, яким повністю задоволено позов АТ «Укртелеком» про стягнення 31 562,80 грн збитків, завданих нереєстрацією податкових накладних, вважаючи рішення таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки відповідач фактично зареєстрував спірні податкові накладні, а в його діях відсутній такий елемент складу господарського правопорушення, як вина.
Апелянт зазначає, що на підставі першої події (отримання передоплати від Київської міської філії АТ «Укртелеком») ним було складено та зареєстровано в ЄРПН податкові накладні №27 від 06.05.2025 та №113 від 19.05.2025, однак вони зареєстровані на неплатника ПДВ (у графі «Отримувач» - «Неплатник», умовний ІПН 100000000000), оскільки саме Київською міською філією, від імені якої укладався договір, здійснювалась оплата та приймався товар, не є платником ПДВ, а числовий номер філії позивач відповідачу не повідомив. Скаржник посилається на п. 12 Порядку №1307, згідно з яким саме такий порядок заповнення передбачений для постачання неплатнику, а тому вважає власні дії такими, що відповідають вимогам законодавства.
За доводами скаржника, інформацію про числовий номер філії позивач надав лише 22.08.2025 - через три місяці після реєстрації спірних накладних, - після чого відповідач одразу запропонував перереєструвати накладні на головне підприємство з компенсацією можливих штрафних санкцій за порушення граничних строків, проте позивач цю пропозицію проігнорував і натомість звернувся зі скаргою до ДПС; за результатами розгляду цієї скарги перевірку відповідача проведено не було, що, на думку апелянта, підтверджує відсутність з його боку порушень податкового законодавства. У зв`язку з цим скаржник вважає, що саме бездіяльність позивача (невчасне повідомлення реквізитів філії) є причиною реєстрації накладних на неплатника, а не протиправна поведінка відповідача, а тому відсутній необхідний елемент складу правопорушення - вина, посилаючись на висновки ОП КГС ВС від 01.12.2023 у справі №926/3347/22 та постанову КГС ВС від 07.06.2023 у справі №916/334/22 (щодо непідвідомчості господарському суду встановлення факту податкового правопорушення).
Додатково апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки листуванню сторін, яке підтверджувало причини реєстрації накладних на філію, а також вважає позов передчасним, оскільки станом на дату звернення до суду не сплив 365-денний строк для включення сум ПДВ до податкового кредиту (п. 198.6 ст. 198 ПК України).
Окремо апелянт оскаржує розмір стягнутих витрат на професійну правничу допомогу (10 000 грн, що становить 31,68% від ціни позову), вважаючи його непропорційним складності справи (розгляд у спрощеному провадженні без виклику сторін, відсутність публічного інтересу, недоведеність фактичного понесення витрат), і просить обмежити такі витрати 10% від ціни позову у разі задоволення позову.
З урахуванням вказаного, апелянт просив скасувати рішення Господарського суду Київської області від 05.06.2026 у справі №911/849/25 та ухвалити нове рішення про повну відмову в задоволенні позову, з покладенням судових витрат на позивача.
5. Узагальнений виклад доводів відзиву на апеляційну скаргу 
АТ «Укртелеком» вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим та наполягає, що обов`язок скласти та зареєструвати податкову накладну покладається саме на продавця (ст. 201 ПК України), у зв`язку з чим покупець має обґрунтоване сподівання на його виконання, з посиланням на постанови Верховного Суду від 19.04.2023 у справі №906/824/21, від 10.01.2022 у справі №910/3338/21, від 03.12.2018 у справі №908/76/18.
Позивач посилається на презумпцію вини заподіювача шкоди (ч. 2 ст. 1166, ч. 1 ст. 614 ЦК України) і заперечує довід відповідача про незнання числового коду філії, зазначаючи, що інформація про АТ «Укртелеком» та Київську міську філію містилась на відбитку печатки на видаткових накладних, які на момент реєстрації спірних податкових накладних вже перебували у відповідача, а також була загальнодоступною через ЄДР та офіційний сайт товариства. При цьому для належної реєстрації достатньо було зазначити найменування та код юридичної особи з назвою філії - без цифрового номера філії, тому незнання цього номера не пояснює реєстрацію накладних саме на неплатника.
З посиланням на принцип добросовісності та висновки ОП КГС ВС від 01.12.2023 у справі №926/3347/22, позивач наполягає на недобросовісності відповідача: попри неодноразові звернення позивача (телефоном, поштою, претензією), відповідач так і не зареєстрував накладні належним чином, включно з періодом судового розгляду, а натомість намагався перекласти на позивача відповідальність за штрафні санкції. Позивач також посилається на цю ж постанову щодо того, що відсутність акта податкової перевірки не звільняє продавця від господарсько-правової відповідальності, а суд самостійно оцінює докази, та на постанову Великої Палати ВС від 05.06.2019 у справі №908/1568/18, згідно з якою належним способом захисту є саме позов про стягнення збитків, а не вимога про зобов`язання зареєструвати накладну.
Позивач погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що філія не є самостійним платником ПДВ (ст. 95 ЦК України, ст. 180, пп. 14.1.139 ПК України), а порядок складення накладної при постачанні філії (абз. 4 п. 1 Порядку №1307) передбачає зазначення найменування головного підприємства через кому з назвою філії, а не реєстрацію на неплатника, тому реєстрація спірних накладних на умовний ІПН позбавила позивача можливості сформувати податковий кредит на суму 31 562,80 грн. Щодо передчасності позову позивач зазначає, що станом на дату ухвалення рішення строк за п. 198.6 ст. 198 ПК України вже сплинув, а накладні так і не зареєстровано належним чином.
Окрім цього, позивач вважає визначений судом розмір витрат на правничу допомогу (10 000 грн) розумним, домірним та обґрунтованим. 
На цих підставах АТ «Укртелеком» просить залишити рішення Господарського суду Київської області від 05.06.2026 у справі №911/849/26 без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Інтер-Норм» - без задоволення. З урахуванням вказаного, позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін. Також зазначив, що очікує понести витрати на послуги адвоката у розмірі 10 000,00 грн.
6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначення відповідно до них правовідносин 
Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у травні 2025 року між АТ «Укртелеком» в особі Київської міської філії та ТОВ «Інтер-Норм» виникли господарські відносини з поставки сандвіч-панелей.
Так, на підставі досягнутих між сторонами домовленостей відповідач виставив Київській міській філії АТ «Укртелеком» рахунок на оплату №685 від 02.05.2025 на суму 95 149,80 грн., з яких сума ПДВ 15 858,30 грн.
За вказаним рахунком оплаті підлягала сандвіч-панель Р1500*3000 24 біла у кількості 50 штук за ціною 1585,83 грн. без ПДВ.
Згідно з платіжною інструкцією №5990 від 06.05.2025 на суму 95 149,80 грн. Київська міська філія АТ «Укртелеком» здійснила оплату вказаного рахунку із призначенням платежу: «аванс 100% за сандвіч-панель Р1500*3000 24/1,0 біла РАХ 685 від 02.05.25, в т.ч. ПДВ 15 858,30».
ТОВ «Інтер-Норм» поставило, а Київська міська філія АТ «Укртелеком» прийняла погоджений між сторонами товар за видатковою накладною №2887 від 06.05.2025 на суму 95 149,80 грн., в тому числі ПДВ 15 858,30 грн.
Також, відповідач виставив Київській міській філії АТ «Укртелеком» рахунок на оплату №733 від 12.05.2025 на суму 94 227,00 грн., з яких ПДВ 15 704,50 грн.
За вказаним рахунком оплаті підлягала сандвіч-панель Р1500*3000 24/1,0 біла у кількості 49 штук за ціною 1602,50 грн. без ПДВ.
Згідно з платіжною інструкцією №6682 від 19.05.2025 на суму 94 227,00 грн. Київська міська філія АТ «Укртелеком» здійснила оплату вказаного рахунку із призначенням платежу: «аванс 100% за сандвіч-панель Р1500*3000 24/1,0 біла РАХ 733 від 12.05.25, в т.ч. ПДВ 15 704,50».
ТОВ «Інтер-Норм» поставило, а Київська міська філія АТ «Укртелеком» прийняла погоджений між сторонами товар за видатковою накладною №3380 від 20.05.2025 на суму 94 227,00 грн., в тому числі ПДВ 15 704,50 грн.
ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ
7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За приписами статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, хоча невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків. Тому позовна вимога покупця про зобов`язання продавця здійснити таку реєстрацію не є способом захисту у господарських правовідносинах і не підлягає розгляду в суді жодної юрисдикції. Належним способом захисту для покупця може бути звернення до продавця з позовом про відшкодування збитків, завданих порушенням його обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних.
Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.
Вирішуючи питання про стягнення збитків, заподіяних неналежним складенням та реєстрацією податкових накладних, суди повинні встановити наявність чи відсутність усіх елементів складу господарського правопорушення.
Доведення наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає те, що протиправні дії заподіювана є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 908/1568/18, від 01.03.2023 у справі № 925/556/21.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що чинне законодавство не передбачає реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН покупцем товару. Тому, з огляду на положення ст.201 ПК України, саме на ТОВ «Інтер-Норм» (продавця за договором) покладено обов`язок скласти та зареєструвати в ЄРПН податкові накладні та/або розрахунки коригування до таких податкових накладних.
Відхиляючи доводи апелянта, що останній належним чином виконав покладені на нього податкові зобов`язання та зареєстрував податкові накладні за фактом надходження коштів від Київської міської філії АТ «Укртелеком» з посиланням на долученя до матеріалів справи копії податкових накладних №27 від 06.05.2025 на суму 95 149,80 грн. та №113 від 19.05.2025 на суму 94 227,00 грн (зареєстровані в ЄРПН 28.05.2025 за №9151440152 та 03.06.2025 за №9157394417), суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Так, з наданих відповідачем документів вбачається, що найменування платника податку-покупця зазначено: «неплатник» без коду ЄДРПОУ та із індивідуальним податковим номером 100000000000. Вказані податкові накладні, за доводами апелянта, були зареєстровані на неплатника ПДВ, оскільки перед реєстрацію податкових накладних на покупця за спірними видатковими накладними Київська міська філія АТ «Укртелеком» (код ЄДРПОУ 01189910), було встановлено відсутність реєстрації платником ПДВ саме Київської міської філії АТ «Укртелеком».
Так, суд апеляційної інстанції в цій частині, приймаючи доводи відзиву на апеляційну скаргу про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, зазначає наступне. 
Матеріалами справи підтверджується, що АТ «Укртелеком» (ідентифікаційний код 21560766) є юридичною особою та платником податку на додану вартість, що підтверджується витягом №2531004500070 з реєстру платників податку на додану вартість, копія якого додана до матеріалів справи.
Тоді як Київська міська філія АТ «Укртелеком» (ідентифікаційний код ВП 01189910), яка є покупцем товарів за спірними поставками, є відокремленим підрозділом АТ «Укртелеком», який не має статусу юридичної особи, про що прямо зазначено у п.1.2 та 2.1 Положення про Київську міську філію АТ «Укртелеком» та додатково підтверджується наявною інформацією з ЄДР.
В цій частині суд апеляційної інстанції також зазначає наступне. 
Відповідно до частини третьої статті 95 Цивільного кодексу України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, та діють на підставі затвердженого нею положення. 
У статті 180 розділу V Податкового кодексу України встановлено коло осіб, які можуть бути платниками податку на додану вартість та які мають відповідати вимогам, установленим для обов`язкової та добровільної реєстрації.
З аналізу підпункту «а» пп. 14.1.139 п. 14.1 ст. 14 ПК України вбачається, що для цілей розділу V ПК України під «особою» розуміється юридична особа як самостійний суб`єкт права, а не її філії та підрозділи. Оскільки філії та інші відокремлені підрозділи не є юридичними особами, колегія суддів погоджується, що вони не можуть розглядатися як окремі платники податку.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Київська міська філія АТ «Укртелеком» не може бути самостійним платником податку на додану вартість. Доводи апелянта в цій частині вказаного не спростовують. 
Більше того, відповідно до абз. 2 п. 1 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307 (далі - Порядок), якщо не зареєстровані платниками податку на додану вартість філії та інші структурні підрозділи платника податку самостійно здійснюють постачання товарів/послуг та проводять розрахунки з постачальниками/споживачами, то зареєстрований платник податку, до складу якого входять такі структурні підрозділи, може делегувати філії або структурному підрозділу право складання податкових накладних, для чого повинен присвоїти кожній філії окремий цифровий номер та письмово повідомити про це контролюючий орган.
А тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначена норма не встановлює обов`язку платника ПДВ делегувати філіям або іншим структурним підрозділам право складання податкових накладних. Використання законодавцем формулювання «може делегувати» свідчить про надання платнику податку права на власний розсуд визначати порядок оформлення податкових накладних - централізовано юридичною особою або через уповноважені філії (структурні підрозділи). За відсутності такого делегування всі податкові накладні складаються безпосередньо платником ПДВ - юридичною особою.
При цьому, у разі постачання товарів/послуг філії (структурному підрозділу) платника податку при складанні податкової накладної у графі: «Отримувач (покупець)» спочатку зазначається найменування головного підприємства, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та через кому - найменування такої філії (структурного підрозділу), яка (який) фактично діє від імені головного підприємства (покупця) стороною договору.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що нормативне регулювання ПДВ виходить із того, що єдиною особою-платником податку є юридична особа, тоді як філії та інші структурні підрозділи не є самостійними суб`єктами податкових правовідносин. Навіть у випадку, коли філія фактично здійснює закупівлю товарів (послуг) або виступає стороною договору, вона діє від імені головного підприємства, а тому покупцем для цілей ПДВ залишається юридична особа - зареєстрований платник податку. Колегія суддів погоджується, що зазначення у податковій накладній найменування філії після найменування головного підприємства має виключно ідентифікаційний характер і не свідчить про набуття філією статусу окремої особи або окремого платника ПДВ.
А тому, з урахування відсутності доказів в розумінні ст. 74, 76-79, 80, 86, 269 ГПК України того, що філії не було делеговано право складання податкових накладних відповідно до абзацу другого пункту 1 Порядку №1307, позивач не був зобов`язаний присвоювати такій філії окремий цифровий номер та повідомляти про нього відповідача. За таких обставин відсутність у відповідача інформації щодо цифрового номера філії обґрунтовано визнана судом першої інстанції такою, що не могла бути перешкодою для належного оформлення та реєстрації податкової накладної на головне підприємство як платника податку на додану вартість. Доводи апелянта в цій частині відхиляються через необґрунтованість. 
Таким чином, у разі відсутності доказів в матеріалах справи делегування філії права на складання податкових накладних усі права та обов`язки платника ПДВ реалізуються безпосередньо юридичною особою, в даному випадку АТ «Укртелеком», а тому податкова накладна підлягала складанню та реєстрації щодо головного підприємства незалежно від наявності чи відсутності у філії окремого цифрового номера.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що реєстрація податкових накладних №27 від 06.05.2025 та №113 від 19.05.2025 на неплатника ПДВ із зазначенням умовного індивідуального податкового номера 100000000000 не може вважатися належною реєстрацією податкових накладних за спірними господарськими операціями з постачання товару. Здійснена відповідачем реєстрація взагалі не дає можливості ідентифікувати покупця товару, оскільки у графі щодо отримувача (покупця) зазначено лише «Неплатник», унаслідок чого такі податкові накладні не відобразили реального отримувача поставки та не забезпечили належного документального підтвердження операції для цілей податкового обліку, що, у свою чергу, позбавило АТ «Укртелеком» можливості реалізувати право на формування податкового кредиту, чим завдало збитків підприємству.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача збитків, завданих нереєстрацією податкових накладних на суму ПДВ 31 562,80 грн, є документально підтвердженою, законною та правомірно задоволено судом першої інстанції у повному обсязі.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог. Тоді як інші доводи апеляційної скарги фактично направлені на переоцінку обставин, які були правильно досліджені судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції переглядав справу в межах ст. 269 ГПК України та підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги (в розумінні ч. 4 ст. 269 ГПК України) не встановив. 
Щодо доводів апелянта відносно додаткового рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу (в розмірі 10 000,00 грн), де апелянт зазначає, що присуджена сума є непропорційною складності справи, яку апелянт вважає нескладною і типовою, що суперечить критеріям співмірності, визначеним статтею 126 ГПК України, та практиці Верховного Суду щодо реальності й розумності адвокатських витрат. Суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Як правомірно встановлено судом першої інстанції, 19.03.2026 між АТ «Укртелеком» (клієнт) та адвокатом Чорноморець Яною Анатоліївною був укладений договір про надання правничої допомоги №80СЗ10-115/26, за умовами якого: клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, по справі за позовом клієнта до ТОВ «Інтер-Норм» про стягнення збитків у сумі 31 562,80 грн. у Господарському суді Київської області (п.1.1); гонорар за надання правничої допомоги визначено сторонами на підставі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і становить 30 000,00 грн. (фіксований розмір) незалежно від кількості витраченого часу (п.4.1); договір укладений на строк до 31.12.2026 та набирає чинності з моменту його підписання (п.6.1).
Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що зазначаючи про понесені витрати на професійну правничу допомогу, адвокатом позивача до суду першої інстанції не було надано ані акту виконаних робіт, ані детального опису наданих послуг, ані доказів виставлення рахунку за надані послуги, а також докази оплати таких послуг позивачем. В цій частині суд апеляційної інстанції приймає заперечення відповідача, що матеріали справи не містять жодних доказів прийняття таких послуг позивачем. Тоді як наявність лише самого договору не свідчить про фактичне надання послуг за договором, які мали б бути компенсовані за рахунок відповідача в розумінні ст. 74, 76, 79-80, 86, 269 ГПК України. 
Правові позиція Верховного Суду є сталими (зокрема, постанова у справі № 922/2604/20) та послідовними та свідчать, що за відсутності документального підтвердження факту надання правничої допомоги або оплати таких послуг заявлені витрати не підлягають відшкодуванню. У цій постанові Верховний Суд сформулював висновок, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
А тому, з урахуванням відсутності в матеріалах справи доказів документального підтвердження факту надання правничої допомоги - суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення заяви про відшкодування судових витрат. 
А тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу - підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні заяви. 
Щодо поданої позивачем заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне. 
На підтвердження понесених судових витрат позивачем до суду апеляційної інстанції було долучено: договір про надання правничої допомоги № 80С310-255/26 від 22.06.2026; детальний опис наданих послуг від 14.08.2026; акт приймання наданих послуг від 14.08.2026.
Відповідно до п. 7.12., 7.14. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2026 року у справі № 911/969/24, суд може змінити розмір заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу згідно з приписами частин четвертої - шостої статті 126 ГПК України як шляхом зменшення загальної суми таких витрат, зокрема у разі їх неспівмірності зі складністю справи, ціною позову чи значенням справи для сторони, так і шляхом відмови у відшкодуванні чи зменшення розміру витрат на оплату окремих послуг адвоката, зокрема у разі їх невідповідності критеріям реальності та розумності або через неспівмірність суми оплати із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) / обсягом наданих адвокатом послуг (коли одна послуга охоплюється і дублюється іншою послугою адвоката, внесеною до розрахунку) тощо.
В цій частині суд апеляційної інстанції частково приймає доводи іншої сторони про неспівмірність заявленого розміру адвокатських витрат, що справа не є складно., а також, що фактично адвокатом були надані послуги лише з підготовки відзиву на апеляційну скаргу, який частково дублював позицію сторони в першій інстанції. 
А тому заява позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягає частковому задоволенню на суму 5 000,00 грн. У решті подану заяву слід залишити без задоволення. 
8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову. Майнове право позивача правомірно було задоволено судом в розумінні ст. 4 ГПК України. 
Водночас, на підставі ст. 126, 129, 277 ГПК України в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. 
9. Судові витрати
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесений судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. 2, 4, 16, 126, 129,269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275-277, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Норм" на рішення Господарського суду Київської області від 05.06.2026 у справі № 911/849/26 - задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 05.06.2026 у справі № 911/849/26 в частині стягнення 10 000,00 витрат на професійну правничу допомогу - скасувати, відмовивши в задоволенні заяви. 
3. В решті рішення Господарського суду Київської області від 05.06.2026 у справі № 911/849/26 - залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
4. Судовий збір, у зв`язку з переглядом рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.
5. Заяву Акціонерного товариства "Укртелеком" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції - задовольнити частково. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Норм» (07455, Київська область, Броварський район, с. Княжичі, вул. Медова 2, ідентифікаційний код 37696239) на користь Акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка 18, ідентифікаційний код 21560766) 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень нуль копійок) витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
6. В решті задоволення заяви - відмовити. 
7. Доручити місцевому господарському суду видати накази. 
8. Матеріали справи № 911/849/26 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун 

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич