Справа № 194/815/26
Номер провадження № 2/194/995/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2026 року м.Тернівка
Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді   Соколової Ю.І.,
за участю секретаря судового засідання  Григор`євої А.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернувся через систему «Електронний суд» до Тернівського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 , заборгованість за договором № 558370-КС-001 про надання кредиту від 21.09.2025 року в розмірі 20249,54 грн., судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662,40 грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21.09.2025 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 було укладено Договір №558370-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному у ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з умовами договору, позивач надав позичальнику кредит в розмірі 7000,00 грн., на умовах строковості, поворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором. Відповідно до договору, строк надання кредиту складає 24 тижні, зі стандартною ставкою 1% в день, фіксована. Грошові кошти надано шляхом перерахування на банківську картку позичальника. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №558370-КС-001, ОСОБА_1 на виконання умов договору здійснила часткову оплату на загальну суму 2870,00 грн. Оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку із чим станом на 07.04.2026 року має заборгованість в розмірі 20249,54 грн., з яких: 6585,70 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 9483,84 грн. - сума прострочених платежів по процентам, 680,00 грн. – сума прострочених платежів за комісією; сума заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України – 3500,00 грн. Невиконання відповідачем умов кредитного договору стало підставою для пред`явлення до суду цього позову.
Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 12.05.2026 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду та витребувано докази по справі. 
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просить розгляд справи здійснювати за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву в якій просить провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнає в частині стягнення заборгованості за комісією та відсотками за ст. 625 ЦК України. 
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Судом встановлено, що 21.09.2025 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір №558370-КС-001 про надання кредиту.
21.09.2025 року ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору №558370-КС-001 про надання кредиту на умовах, визначених офертою.
21.09.2025 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 було укладено Договір №558370-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором «UA-4876» у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Також, відповідач ознайомилася та підписала одноразовим ідентифікатором «UA-1425», паспорт споживчого кредиту, який містить основні умови кредитування. 
Відповідно до п. 2.1 договору кредиту ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 7000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правилами надання споживчих кредитів.
Сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1% за кожен день користування кредитом, денна процентна ставка складає 0,87%. Строк кредиту 24 тижнів, до 08.03.2026 року. 
Сторони погодили, що розмір комісії за надання кредиту складає 1400,00 грн., та нараховується одноразово при видачі кредиту (п.2.5 Договору).
В підтвердження послідовності ознайомлення відповідача зі всіма умовами договору, надано візуальну форму послідовності дій клієнта щодо укладення електронного Договору про надання кредиту №558370-КС-001 від 21.09.2025 року.
Відповідно до анкети клієнта ОСОБА_1 , надала персональну інформацію щодо себе та зазначила номер банківської картки для перерахунку коштів №  НОМЕР_1 .
ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (через партнера ТОВ «ПрофітГід» з яким укладено договір №ПГ-5 від 04.11.2020 року про надання фінансових послуг з переказу коштів) надало відповідачу кредит у розмірі 7000,00 грн., шляхом переказу грошових коштів на банківську картку, призначення переказу: перерах. коштів ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_2 зг. до кредитного договору №558370-КС-001 від 21.09.2025 року без ПДВ, про що свідчить довідка-підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів.
Відповідно до листа АТ КБ «Приватбанк» від 29.05.2026 року та виписки за договором, на ім`я ОСОБА_1 , було емітовано карту № НОМЕР_1 , на яку 21.09.2025 року було зараховано грошові кошти у сумі 7000,00 грн.
Боржник свої зобов`язання за кредитним договором №558370-КС-001 про надання кредиту від 21.09.2025 року належним чином не виконала, а лише частково сплатила кошти, у розмірі 2870,00 грн. (414,30 грн. – за кредитом, 1735,70 грн. - за відсотками, 720,00 грн. - за комісією), розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості за договором, чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором. 
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №558370-КС-001 про надання кредиту від 21.09.2025 року, ОСОБА_1 на виконання умов договору здійснила часткову оплату на загальну суму 2870,00 грн. та має заборгованість на загальну суму 20249,54 грн., з яких: 6585,70 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 9483,84 грн. - сума прострочених платежів по процентам, 680,00 грн. – сума прострочених платежів за комісією; сума заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України – 3500,00 грн.
Доказів, які б спростовували факт укладення договору про надання споживчого кредиту, факт відсутності заборгованості за вказаним договором відповідачем суду надано не було.
Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Частиною 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
У відповідності до частин 1, 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підпису електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. 
Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Згідно з ч. 1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». 
Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного Кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України).
Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 10.06.2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Кредитний договір, на підставі якого позивачем вимагається стягнення заборгованості, про який судом зазначено вище, був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора UA-4876 та наданням персональних даних відповідача.
Отже, виходячи з вищенаведених положень Закону, правових позицій та встановлених обставин справи, суд бере до уваги те, що вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.
Доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки, на яку кредиторами здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номери телефонів, адреса) були використані неправомірно для укладення кредитного договору від його імені, стороною відповідача до суду не надано, відомостей про те, що правомірність укладеного договору оскаржувалося, також суду не надано.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
У частинах першій та другій статті 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. В ст. 642 ЦК України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч.1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання в наслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення – невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Правові наслідки порушення грошового зобов`язання визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору.
При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц).
В судовому засіданні встановлено, що між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» і ОСОБА_1 виникли кредитні правовідносини на підставі договору №558370-КС-001 про надання кредиту, укладеного 21.09.2025 року. Укладаючи кредитний договір, сторони погодили всі істотні умови договору. 
Факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів відповідачем не заперечується, та підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача за вказаним договором.
Відповідно до п.2.4. договору, стандартна процента ставка за кредитом складає 1,0% в день. Денна процентна ставка становить 0,87 % в день.
У п.4.2.1 кредитного договору сторони домовились, що у разі, якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п.4.2.2. та Додатку № 1 до Договору, (за виключенням дострокового повернення кредиту), унаслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарнихднів то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п.2.4. договору. При цьому нарахування процентів за стандартною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п.4.2 та Додатку № 1 до договору та до закінчення строку дії договору.
З розрахунку, наданого позивачем встановлено, що ОСОБА_1 вносила частково грошові кошти за кредитним договором згідно з погодженим графіком та їй нараховувались проценти за стандартною процентною ставкою 1%. 
Щодо комісії у розмірі 680,00 грн., суд відмовляє, виходячи з наступного.
Згідно абз. 4 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Як встановлено судом з умов договору, пунктом 2.5 передбачена комісія за надання кредиту.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду по справі №204/224/21 у постанові від 06 листопада 2023 року, дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Приймаючи до уваги те, що ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» не надало доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця пов`язані з видачою кредиту, суд дійшов висновку, що положення п. 2.5 Договору є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача 680,00 грн. – заборгованості по комісії до задоволення не підлягає.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України у сумі 3500,00 грн. суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та протиправно здійснено розрахунок заборгованості за процентами відповідно до ст. 625 ЦК України.
З огляду на зазначене, заборгованість за процентами відповідно до ст. 625 ЦК України не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Враховуючи наведене, суд дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме: вимоги про стягнення сум заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6585,70 грн. та заборгованості за простроченими платежами по процентах в розмірі 9483,84 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі, а вимоги про стягнення суми заборгованості за процентами відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі 3500,00 грн. та заборгованості за комісією у розмірі 680,00 грн. задоволенню не підлягають . 
Тобто, всього з відповідача на користь позивача слід стягнути 16069,54 грн. заборгованості за Договором №558370-КС-001 про надання кредиту від 21.09.2025 року.
Оскільки, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості задоволено частково, то відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2111,30 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265,274, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ :
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (ЄДРПОУ 41084239, місцезнаходження за адресою: 01133, м. Київ, вул. Лесі Українки, буд. 26, офіс 411) заборгованість за Договором №558370-КС-001 про надання кредиту від 21.09.2025 року в розмірі 16069,54 грн. (шістнадцять тисяч шістдесят дев`ять гривень 54 копійки), з яких: 6585,70 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 9483,84 грн. - сума прострочених платежів по процентам.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (ЄДРПОУ 41084239, місцезнаходження за адресою: 01133, м. Київ, вул. ЛесіУкраїнки, буд. 26, офіс 411) судовий збір у сумі 2111,30 грн. (дві тисячі сто одинадцять гривень 30 копійки). 
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Копію рішення направити сторонам.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», ЄДРПОУ 41084239, місцезнаходження за адресою: 01133, м. Київ, вул. Лесі Українки, буд.26, офіс 411;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 11 вересня 2026 року.
Суддя Ю.І. Соколова