Справа № 420/41116/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Департаменту у справах ветеранів Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни. 
- зобов`язати Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради надати ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни. 
- зобов`язати Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради надати звіт про виконання рішення суду протягом 30 днів від дня набрання законної сили рішенням суду.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена на суддю Токмілову Л.М.
Ухвалою суду від 12.12.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою суду від 03.04.2026 клопотання представника Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про залучення до справи в якості другого відповідача Департамент у справах ветеранів Одеської міської ради задоволено. Залучено Департамент у справах ветеранів Одеської міської ради (вул. Косовська, буд. 2-Д, м. Одеса, Одеська область, 65022, код ЄДРПОУ 46125211) як другого відповідача. Розгляд адміністративної справи розпочато спочатку.
Справу розглянуто з урахуванням перебування судді Токмілової Л.М. у відпустці.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що висновком ВЛК підтверджено причинний зв`язок захворювання позивача із захистом Батьківщини, а виданим відповідачем Посвідченням НОМЕР_1 від 12.05.2020 року надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. Оскільки нова ВЛК не проводилась (позивач не є військовослужбовцем), то й новий висновок ВЛК й не міг бути наданий експертній команді при проведенні оцінювання, а висновок щодо причин інвалідності встановлено на підставі інформації про захворювання, причини інвалідності, встановлені раніше. Відтак, зазначене у Витязі з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 07.10.2025 року №84/25/7012/В причина інвалідності жодним чином не суперечить положенням пункту 11 частини 2 статті 7 Закону № 3551-XII та не може бути такою формальною причиною відмови у наданні відповідного статусу особі. Оскільки, позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, захворювання пов`язане із захистом Батьківщини, що цілком підтверджується Довідкою 04.06.2015 року №1/143/28 та Витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 07.10.2025 року №84/25/7012/В, відповідач безпідставно відмовив у подовженні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. Таким чином, дії відповідача щодо відмови у встановленні позивачу статусу інваліда війни, відповідно до пункту 11 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є протиправними та необхідно зобов`язати останнього вчинити дії з надання такого статуту позивачеві.
31.12.2025 до Одеського окружного адміністративного суду від Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради надійшов відзив, в якому відповідач не погоджується з викладеними у позовній заяві підставами, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У Витягу рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 07.10.2025 №84/25/7012/Р у пункті 17.1.10 експертною командою не зафіксовано формулювання з рішення (постанови) військово-лікарської комісії, тому підстав для подовження заявнику статусу особи з інвалідністю внаслідок війни в контексті статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не було. Позивачу надавались відповідні роз`яснення листом управління від 10.11.2025 №04 П-36511/1-о та запропоновано привести документи у відповідність Порядку. 29.12.2025 до Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи були внесені зміни та у пункті 17.1.10 зазначено формулювання: «Наявний висновок ВЛК, або ЛЕК, або МВЛК. ЗСУ з Збройні Сили України: Захворювання, ТАК пов`язане із захистом Батьківщини» (додається). Спеціалісти Управління соціального захисту населення в Пересипському районі намагалися зв`язатися з ОСОБА_1 але він не відповідає на дзвінки, тому 29.12.2025 у телефонному режимі було повідомлено довірену особу, ОСОБА_2 , що його батько може звернутися повторно до Центру надання адміністративних послуг Одеської міської ради з документами та витягом від 29.12.2025 №84/25/10020/В, який приведений у відповідність до Порядку для подовження статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.
26.02.2026 від представника позивача надійшли пояснення, в яких вказано, що законодавство не наділяє відповідача повноваженнями перевіряти висновки експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи та надавати оцінку правовірності чи законності Рішень такої експертної команди. Відповідач має прийняти наявну у Витягу інформацію та діяти в рамках повноважень та положень законодавства. КНП «МКЛ №11» ОМР, на базі якого діє Експертна команда з оцінювання повсякденного функціонування особи, листом від 29.12.2025 року повідомила відповідача, що внесено виправлення до Висновку від 07.10.2025 року щодо ОСОБА_1 та надано оновлений Витяг від 29.12.2025 року, де у пунтку 17.1.10 додатково зазначено про наявність висновку ВЛК, або ЛЕК, або МВЛК. ЗСУ з Збройні Сили України: Захворювання, ТАК пов`язане із захистом Батьківщини. Таким чином, саме Експертна команда, яка є фактично державною установою (державним органом) припустилась описки, не зазначивши про наявність висновку ВЛК у Витягу від 17.10.2025, що в той же час свідчить про саме описку, оскільки суть встановлених експертною командою фактів не змінюється. Помилки державного органу не можуть бути підставою для порушень основоположних прав людини, громадянина.
15.04.2026 року до Одеського окружного адміністративного суду від Департаменту у справах ветеранів Одеської міської ради надійшов відзив, в якому відповідач просить задовольнити позовні вимоги в частині та зазначив, що надані позивачем документи згідно зазначеної норми Порядку № 685 були достатніми і належними підставами для надання позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. Твердження Управління про те, що у Витягу з рішення ЕКОПФО під час фіксації причини інвалідності експертною командою не зазначене формулювання з рішення (постанови) військово-лікарської комісії не витримує критики і спростовується дослідженням вищезазначеного Витягу з рішення ЕКОПФО. У випадку відмови ОСОБА_1 у наданні йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни Управління проявило надмірний формалізм, що є неприпустимим у контексті Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на якій саме ж Управління і посилається та метою якого є, в першу чергу, забезпечення створення належних умов для життєзабезпечення ветеранів війни, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них, як зазначено у Преамбулі цього Закону. Відмова у наданні статусу фактично грунтувалася на надуманій формальній підставі, не на суті права, а рекомендація привести Витяг з рішення ЕКОПФО у відповідність до «бачення» Управління є не чим іншим, як непропорційним адміністративним навантаженням на особу та затягуванням реалізації права.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.
10.05.2023 року Суворовським УСЗН ДП та СП ОМР на ім`я ОСОБА_1 видано посвідчення серії НОМЕР_1 , особи з інвалідністю 2 групи внаслідок війни, термін дії до 01.05.2025 року.
07.10.2025 року в КНП «Міська клінічна лікарня № 11» Одеської міської ради, ОСОБА_1 пройшов оцінювання повсякденного функціонування особи.
За результатами проведеного оцінювання функціонування комісією прийнято рішення від 07.10.2026 року № 84/25/7012/Р та виданий Витяг з рішення № 84/25/7012/В.
ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, із заявою для встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, видачі посвідчення.
Листом від 10.11.2025 року № 04-П-36511/1-0 Управлінням соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради надано відповідь та повідомлено, що у Витягу рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 07.10.2025 р. №84/25/7012/В у пункті 17.1.10 експертною командою не зафіксовано формулювання з рішення (постанови) військово-лікарської комісії, тому підстав для подовження Вам статусу особи з інвалідністю внаслідок війни в контексті статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" відсутні. Після приведення зазначеного документу у відповідність до Порядку можете звернутися за адміністративною послугою повторно.
Вирішуючи даний публічно-правовий спір, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22.10.1993 (далі - Закон №3551-XII).
Відповідно до статті 4 Закону №3551, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Згідно ст. 7 Закону № 3551 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.
Згідно з п. 1 ч.2 ст.7 Закону №3551, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: 
військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
Порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни визначається нормами Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №302 від 12.05.1994 (далі - Положення № 302) (в редакції чинній, на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 2 Положення № 302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників чи Захисниць України, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.
Згідно пункту 3 Положення № 302 особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» та нагрудний знак «Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни».
Згідно пункту 7 Положення №302 «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім`ї загиблого», «Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України» видаються структурними підрозділами районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад, на які покладено функції з питань ветеранської політики (далі - місцеві структурні підрозділи з питань ветеранської політики), за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) особи.
Відповідно до пункту 10 Положення №302 «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.
З аналізу наведених норм слідує, що віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону № 3551-ХІІ безпосередньо пов`язане з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону, згідно з частиною першою якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Отже, визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни», є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах від 30.09.2019 у справі № 824/32/19-а, від 18.11.2020 у справі №1140/2362/18, від 02.04.2021 у справі № 0540/9350/18-а.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 7 Закону №3551-ХІІ для визначення права на встановлення статусу «особа з інвалідністю внаслідок війни» підлягає встановленню те, що, по-перше: особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, та, по-друге: такі особи стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.04.2021 у справі №0540/9350/18-а.
З матеріалів справи слідує, що згідно довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 04.06.2015 № 1/143/28, ОСОБА_1 дійсно в період з 18 березня 2015 року по 30 травня 2015 року, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей
В свідоцтві про хворобу № 313 від 13.02.2020, виданого щодо ОСОБА_1 , зазначено:
12. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, травми, поранення, контузії, каліцтва: Гіпертонічна хвороба, ІІ стадія. Гіпертензивне серце (концентрична гіпертрофія лівого шлуночка). ІХС. Дифузний кардіосклероз з порушенням провідності: повна блокада правої ніжки пучка Гіса. СН 1 ст. Гіпертонічна ангіопатія сітківки обох очей. Цукровий діабет, II тип, середньої важкості у фазі субкомпенсації. Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.
Згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 84/25/7012/В від 07.10.2025 року, ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності, причина інвалідності: поранення (контузія, травми, каліцтва), захворювання або інші ушкодження здоров`я, одержані під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди.
Отже, наданими позивачем доказами, в тому числі витягом з рішення № 84/25/7012/В від 07.10.2025, було підтверджено отримання ним поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), пов`язаних з перебуванням на фронті, а відтак посилання відповідача Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси на відсутність підстав для подовження позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни в контексті статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" є безпідставним.
Крім того, з матеріалів справи слідує та не заперечується учасниками справи, що 29.12.2025 до Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи були внесені зміни та у пункті 17.1.10 та додано формулювання: «Наявний висновок ВЛК, або ЛЕК, або МВЛК. ЗСУ з Збройні Сили України: Захворювання, ТАК пов`язане із захистом Батьківщини».
За цих обставин, суд вважає, що з метою належного захисту прав позивача наявні підстави для визнання протиправними дій Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни та зобов`язання Департаменту у справах ветеранів Одеської міської ради (як правонаступника повноважень Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради з питань реалізації ветеранської політики) надати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни. 
Враховуючи вищевикладене, адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Департаменту у справах ветеранів Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, підлягає частковому задоволенню.
Щодо клопотання представника позивача встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 381-1 КАС України, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.
Згідно з частиною 5 статті 382 КАС України за письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання.
Приписи частини 1 статті 382 КАС України, кореспондують з закріпленими у пункті 4-1 частини 6 статті 246 КАС України приписами, згідно з якими, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується здійснення судового контролю, передбаченого частинами 5, 6 статті 382 цього Кодексу.
Отже, судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може встановити під час прийняття рішення у справі.
Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду першої інстанції, та накладенням штрафу на керівника у разі відмови у прийнятті звіту.
При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Суд зауважує, що правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.
При цьому, аби застосувати спосіб судового контролю, суд повинен мати обґрунтовані сумніви у виконанні суб`єктом владних повноважень свого конституційного обов`язку - виконання судового рішення.
З урахуванням наведеного, враховуючи, що позивачем не наведено обґрунтувань та не надано доказів, що підтверджують необхідність застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням судового рішення, визначеного статтею 382 КАС України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення такого судового контролю за виконанням судового рішення у справі.
Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI “Про судовий збір”, у зв`язку з чим підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 263, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (65058, вул. Добровольського, буд. 120А, м. Одеса, код ЄДРПОУ 36290160), Департаменту у справах ветеранів Одеської міської ради (вул. Косовська, 2-Д, м. Одеса, 65022, код ЄДРПОУ 46125211) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни. 
Зобов`язати Департамент у справах ветеранів Одеської міської ради надати ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни. 
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені статтею 255 КАС України.
Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені статтями 293, 295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.