Номер провадження: 33/813/1157/26
Номер справи місцевого суду: 521/5420/26 
Головуючий у першій інстанції Старіков О.О. 
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
15.07.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Коновалової В.А., 
з участю секретаря судового засідання – Юцикова Д.Є.,
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеса в залі суду
апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
на постанову Хаджибейського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2026 року, у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст постанови суду першої інстанції
Хаджибейський районний суд міста Одеси постановою від 21 квітня 2026 року визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КпАП України та наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень на користь держави. На підставі п.5 ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» стягнув з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665 гривень 60 копійок на користь держави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову Хаджибейського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2026 року, провадження у справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга обґрунтована, тим, що він не вчиняв зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення дій, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази його вини.
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.
Потеріла ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином.
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає необхідним зазначити таке.
Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).
Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але необмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, до суду надано протоколом про адміністративне правопорушення серії ВБА №177307 від 07.04.2026 року; пояснення ОСОБА_1 від 07.04.2026 року; пояснення ОСОБА_2 ; заява ОСОБА_2 до ВП № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області від 05.06.2026 року; фотографії переписки в мобільному додатку з телефону ОСОБА_2 , рапорт командира 2 роти УПП в Одеській області Кульбакова М.А від 05.04.2026 року.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВБА №177307 від 07.04.2026 року, 05.04.2026 року, ОСОБА_1 біля 12 години 00 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї співмешканки домашнє насильство економічного характеру, а саме порвав одяг співмешканки, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підтверджується сукупністю досліджених матеріалів, доданих до вказаного протоколу.
Перевіривши матеріали справи, вислухавши думку учасників справи, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.
Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.
Диспозиція ч.1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства врегульованіЗаконом України «Про запобігання та протидію домашнього насильства».
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильства» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильства»  психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильства» економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
З аналізу вищенаведених норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння, зокрема, економічного характеру призвели до фізичної або психічної шкоди здоров`ю потерпілого.
Обов`язковими елементами складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, є умисні дії/бездіяльність та наявність наслідків їх вчинення, зокрема у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.
Отже, обов`язковими ознаками об`єктивної сторони даного правопорушення є діяння (будь-які дії фізичного, психологічного чи економічного характеру, в тому числі погрози та образи), його шкідливі наслідки (спричинення фізичної або психічної шкоди здоров`ю потерпілого) та причинний зв`язок між діянням і наслідками.
Згідно з ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, в тому числі суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.
При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актів, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.
Отже необхідною передумовою з наявністю (існуванням) якої законодавець передбачає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, є встановлення тієї обставини, що у зв`язку з неправомірною поведінкою кривдника, настають наслідки, які викликають у особи, яка постраждала від домашнього насильства, побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Таким чином, під домашнім насильством, зокрема економічного характеру, яке утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно завдається шкода.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, і такі діяння є умисними.
Згідно долученого рапорту командира 2 роти УПП в Одеській області Кульбакова М.А від 05.04.2026 року, 05.04.2026 року о 12:26 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 05.04.2026 року о 12:25 за адресою: АДРЕСА_1 заявниця ОСОБА_2 скаржиться, що колишній чоловік ОСОБА_1 забрав з авто заявниці речі та зіпсував їх. Зі слів заявниці чоловік погрожує їй фізичною розправою. За результатами відпрацювання заяви встановлено, що чоловік заявниці зробив дублікат ключів від авто заявниці та сидів у машині в наслідок чого у заявниці із чоловіком стався конфлікт, на місці виклику чоловіка не було (а.с. 3).
У поданій до правоохоронного органу заяві, датованій 05.04.2026 року, ОСОБА_2 просила притягнути до відповідальності колишнього чоловіка ОСОБА_1 з яким знаходиться в розлученні на протязі двох років (а.с. 4).
В письмових поясненнях від  ОСОБА_2 зазначила, що все виклала у своїй заяві, більше доповнити нічого (а.с. 5).
ОСОБА_1 в письмових поясненнях від 07.04.2026 року зазначив, що  ОСОБА_2 його колишня дружина, на протязі двох років між ними складні відносини, проживають разом, до 04.04.2026 року ОСОБА_2 проживала у квартирі ОСОБА_1 , в подальшому з незрозумілих причин  ОСОБА_2 покинула місце проживання, залишивши спільну малолітню дитину. Зазначає, що до цього конфліктів між ними не було. 05.04.2026 року біля 12:00 години ОСОБА_1 приїхав до ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході конфлікту розірвав одяг, який належить останній. За фактом порізу коліс на автомобілі та подряпин на водійській двері та крилі зазначив, що він цього не робив (а.с. 6).
Слід зазначити і те, що будь-яких зауважень чи заперечень щодо оформлення протоколу щодо нього, ОСОБА_1 не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його процесуальних прав та складання протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.
Згідно із встановленими обставинами ОСОБА_1 позбавив потерпілу ОСОБА_2 можливості користуватись її майном, пошкодивши належний потерпілій одяг, заподіявши матеріальну шкоду, що є ознакою домашнього насильства економічного характеру.
Обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВБА №177307 від 07.04.2026 року, повністю підтверджуються письмовими поясненнями наданими ОСОБА_1 від 07.04.2026 року. ОСОБА_1 під час конфлікту діяв умисно, маючи намір досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілій.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 стверджував, він надав вказані письмові пояснення за вказівкою працівників поліції. Апеляційний суд ставиться критично до зазначених доводів, оскільки письмові пояснення підписані ОСОБА_1 без зауважень, із зазначенням «написано вірно». Згідно матеріалів справи дії працівників поліції, що складали протокол, в порядку передбаченому чинним законодавством не оскаржувалися. Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .
Разом із тим невизнання вини особою, яка притягається до адміністративної відповідальності суд розцінює, як обраний особою, спосіб захисту, з метою уникнення відповідальності за скоєне ним адміністративне правопорушення.
На думку апеляційного суду своїми діями ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство економічного характеру, яке тягне за собою можливість настання шкоди психічному здоров`ю потерпілої, враховуючи те, що за наслідком вказаних дій  ОСОБА_2 була позбавлена права на належне їй майно та була змушена докладати зусиль для захисту своїх прав.
Викладена в протоколі фабула правопорушення відображає всі істотні ознаки складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема в протоколі зазначено, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство економічного характеру, порвавши одяг співмешканки. Окрім того, протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою особою, відповідно до вимог ст.ст. 254, 256 КУпАП, тому є належним і допустимим доказом по справі, а винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення підтверджена належними і допустимими доказами, які відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, відповідна оцінка яким надана судом першої інстанції.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство, а саме умисні дії економічного характеру, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП в апеляційній скарзі не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Щодо доводів ОСОБА_1 , що суд належним чином не здійснив його сповіщення про дату та час розгляду справи, а тому останній не мав можливості надати пояснення в межах судового засідання, апеляційнийсуд зазначає наступне.
Зі справи вбачається, що  ОСОБА_1 був обізнаний, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВБА №177307 від 07.04.2026 року за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а також, що розгляд справи відбудеться у Хаджибейському районному суді м. Одеси.
Апеляційним судом враховується практика Європейського суду з прав людини, яка визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Крім того, явка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП не є обов`язковою.
Завданням апеляційного провадження є перегляд за апеляційною скаргою справи і судового рішення на предмет правильності встановлення судом першої інстанції обставин у справі та застосування норм права. Враховуючи, що суд апеляційної інстанції покликаний забезпечити виправлення помилок суду першої інстанції як у питаннях факту (правильність оцінки доказів і встановлення обставин), так і в питаннях права (правильність застосування матеріального і процесуального права), апеляційний суд вважає, що розглянувши справу за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дослідивши докази, суд апеляційної інстанції забезпечив права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП.
На підставі вищенаведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнано винним у вчиненні передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення накладено в межах санкції вищевказаної статті, у зв`язку із чим, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушниці, а також передбаченій ст.23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, його особи, ступеня вини та в межах санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 251, 280, 283, 294 КУпАП суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову Хаджибейського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя В.А. Коновалова