ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8290/26 Справа № 201/7317/26 | | Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року м. Дніпро 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Пищиди М.М.
суддів: Свистунової О.В., Ткаченко І.Ю.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 04 червня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лісняк О.Г. про визнання права власності на частки квартири в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:
У травні 2026 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лісняк О.Г. про визнання права власності на частки квартири в порядку спадкування за законом.
В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки — ОСОБА_3 , який на момент смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємця першої черги за законом після смерті батька є позивачка та третя особа — ОСОБА_4 . За життя спадкодавець понад 20 років користувався квартирою та виявив бажання на її приватизацію, однак процедура приватизації не була завершена через смерть ОСОБА_3 . Тому оскільки спадкодавець розпочав процедуру приватизації , але не завершив її через смерть, то право на це майно має бути визнано за спадкоємцями в судовому порядку.
Враховуючи вищевикладене позивачка просила суд:
визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 04 червня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лісняк О.Г. про визнання права власності на частки квартири в порядку спадкування за законом - визнано неподаною та повернуто позивачу.
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою.
В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
З урахуванням вкладеного, просить скасувати ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 04 червня 2026 року та направити справу для продовження розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Судом встановлено, що ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 21 травня 2026 року позовну заяву ОСОБА_5 до Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лісняк О.Г. про визнання права власності на частки квартири в порядку спадкування за законом — залишено без руху. Зазначено, що позивачу необхідно правильно вказати найменування суду першої інстанції, до якого подається заява та його адресу; позивачу необхідно без скорочень сказати третю особу приватного нотаріуса; надати обґрунтований розрахунок ціни позову.
02.06.2026 року позивачкою подано уточнену позовну заяву.
Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 21 травня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лісняк О.Г. про визнання права власності на частки квартири в порядку спадкування за законом - визнано неподаною та повернуто позивачу.
Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції вказував, що позивачкою у встановлений судом строк недоліки, перелічені в ухвалі Соборного районного суду міста Дніпра від 21 травня 2026 року про залишення позовної заяви без руху, усунуті не були, позивачка заяв та документів до суду на виконання ухвали суду не подавала.
Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частині 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 і 177 ЦПК України.
Відповідно до частини 1 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Положення статті 185 ЦПК України щодо повернення позовної заяви застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.
За змістом вище наведених норм процесуального закону повернення позовної заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху, можливе лише в тому випадку, коли особа отримала копію відповідної ухвали, але ухилилась від виконання вимог, зазначених в ній.
Так, в матеріалах справи міститься уточнена позовна заява, яка подана ОСОБА_1 02.06.2026 року.
Тому не можна вважати, що позивачка ухилилася від виконання зазначених в ній вимог, оскільки на її виконання до суду першої інстанції надано уточнену позовну заяву.
Посилання суду першої інстанції щодо неможливості визначення ціни позову апеляційний суд зазначає. 
Позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці (пункт 3 частини третьої статті 175 ЦПК України).
Ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна (пункт 2 частини першої статті 176 ЦПК України).
Аналіз змісту позовної заяви свідчить, що у ній заявлено вимоги майнового характеру, а саме про визнання за позивачкою права власності на частину квартири, а також визначено ціну позову в розмірі 979 875,00 грн.
Згідно із частиною четвертою статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Правові засади справлення судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».
У разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи (абзац перший частини другої статті 6 Закону України «Про судовий збір»).
Частиною другою статті 176 ЦПК України визначено, що якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.
Отже, саме на суд, а не на позивача, за наявності для цього передбачених процесуальним законом підстав, покладено обов`язок попередньо визначити належний до сплати розмір судового збору, з подальшим стягнення несплаченої частину судового збору або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. В такому випадку суд не наділений повноваженнями покладати цей обов`язком на позивача, з подальшими визначенням ним ціни позову та самостійного розрахунку належного до сплати судового збору.
Наведене узгоджується з положенням другого речення абзацу першого частини другої статті 185 ЦПК України, відповідно до якого, якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Враховуючи зміст позовної заяви, суд безпідставно поклав на позивача обов`язок визначити ціну позову, відповідно до якої обрахувати належну до сплати суму судового збору, з подальшою її сплатою. 
Разом з тим ОСОБА_1 до позовної заяви долучено квитанцію про сплату судового збору на суму 9 798,75 грн від 13.05.2026 року, в призначенні платежу зазначено “судовий збір за позовом ОСОБА_1 , Соборний районний суд міста Дніпра”, платником вказано — ОСОБА_6 , фактичний платник — ОСОБА_1 . 
Апелчційний суд зазначає, що законодавством не встановлено спеціальних вимог до оформлення платіжних документів, на підставі яких перераховуються суми судового збору. Таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв`язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. 
Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку при поверненні позовної заяви з підстав сплати судового збору іншою особою, оскільки визначальним є що зазначено в призначенні платежу.
Щодо неподання доказів, на підтвердження заявлених позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Відповідно до пункт 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина п`ята статті 81 ЦПК України).
При цьому, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (частина друга статті 83 ЦПК України).
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина четверта статті 83 ЦПК України).
Відповідно до положень частини восьмої статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Згідно зі частиною першою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У цьому зв`язку, апеляційний суд звертає увагу на те, що на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі суддя не вправі вирішувати питання достатності доказів, поданих позивачем на обґрунтування своїх вимог, а кожна сторона може розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, відсутність певних доказів не перешкоджає розгляду справи, за результатами якого вирішується питання про доведеність чи недоведеність пред`явлених позовних вимог, оцінка доказів є можливою виключно на стадії розгляду справи по суті.
До подібних висновків Верховний Суд дійшов у постановах: від 08 квітня 2020 року в справі № 761/41071/19 та від 25 січня 2021 року в справі № 308/13063/19.
Також апеляційний суд враховує, що уточнена позовна заява містить вказівку, що позивачкою в подальшому буде надано клопотання про витребування доказів.
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції визнає помилковими висновки суду першої інстанції про необхідність подання позивачем на стадії вирішення питання відкриття провадження у справі доказів, на підтвердження пред`явлених вимог.
Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Суд першої інстанції не врахував обставини справи, та дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, а доводи скаржника знайшли своє підтвердження при розгляді його апеляційної скарги.
Суд першої інстанції, всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та помилково повернув позовну заяву.
Відповідно до частини 6 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 04 червня 2026 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
Повний текст постанови складений 14 вересня 2026 року.

Судді