Справа № 523/11788/26
Провадження №2/523/7037/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
заочне
"07" вересня 2026 р. м.Одеса
Пересипський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Мурманова І.М.
за участю секретаря судового засідання – Сивак К.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальність «УКФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про звільнення майна з під арешту, -
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальність «УКФІНАНС ГРУП» звернулось до Пересипського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про звільнення майна з під арешту. 
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 19.11.2007 року між відповідачем та АКІБ «УкрСиббанк» було укладеного Договір про надання споживчого кредиту № 11254512000. В забезпечення виконання основного зобов`язання за договором було укладеного договір іпотеки. За умовами якого відповідач надала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . 
08.12.2019 року було проведено електронний аукціон з продажу кредитного портфелю активів ПАТ «Дельта Банк», переможцем якого було визначено позивача. 
У зв`язку з невиконанням боржником письмової вимоги Іпотекодержателя від 05.07.2019 року № 218/0819 про усунення порушення основного зобов`язання за кредитним договором, позивач задовольнив свої вимоги за рахунок іпотечного майна шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та 28.10.2019 року зареєструвало право власності на іпотечне нерухоме майно. 
Разом з цим, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наявне обтяження, що перешкоджає позивачу розпоряджатися власністю, арешт, який накладений ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси у справі 2-2734/10 від 22.07.2010 року. 
З урахуванням викладеного представник позивача просить: звільнити нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 з під арешту накладеного ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси у справі 2-2734/10 від 22.07.2010 року.
Після надходження позовної заяви, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 10 червня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в судове засідання. 
В судове засідання сторони до суду не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені, про причини не явки суду не повідомили. 
Представник позивача просив розгляд справи провести за його відсутності. 
Відповідач повідомлялась про причини не явки суду не повідомила, з будь-якими заявами не зверталась. 
З урахуванням викладеного судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, представник позивача звернувся з заявою про слухання справи за його відсутності, а відтак підстав для відкладення слухання справи не встановлено. 
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.
Ухвалою суду від 07 вересня 2026 року вирішено провести заочний розгляд справи. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши докази на підтвердження позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Звертаючись до суду з зазначеним позовом про звільнення майна з під арешту, представник позивача зазначив ТОВ «УКРФІНАНС ГРУП» є законим власником квартири АДРЕСА_1 .
Однак, згідно інформаційної довідки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно існують наступні обтяження, що перешкоджають Позивачу розпорядженню в повному обсязі власним майном, а саме: підстава виникнення обтяження: ухвала Суворовського районного суду міста Одеси від 22.07.2010 року № 2-2734/10 про забезпечення позову по цивільній справі; тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 33926625; об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_2 .
Судом досліджуються наступні документи.
Так, судом встановлено, що 19 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та  ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11254512000, відповідно до якого  ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит у сумі 82 850 доларів США та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,4% річних.
В забезпечення виконання основного зобов`язання за вищезазначеними Кредитним договором Позичальник на підставі договору іпотеки (укладеного разом з договором купівлі-продажу квартири) від 19 листопада 2007 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 5650, – надала в іпотеку наступне нерухоме майно:
квартира  АДРЕСА_1 , яка належала  ОСОБА_2 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Савченко С.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 19.11.2007 року за реєстровим №5647, зареєстрованого в Державному реєстру правочинів, згідно з Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №4981610 від 19.11.2007 року.
08 грудня 2011 року, права вимоги за вищезазначеними кредитним та договором іпотеки, у відповідності до ст. 512, 514 УК України, були відступлені на підставі договору купівлі-продажу права вимоги, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та АТ «ДЕЛЬТА БАНК». 
16 травня 2019 року було проведено електронний аукціон з продажу кредитного портфелю активів ПАТ «Дельта Банк», переможцем якого було визначено ТОВ «УКРФІНАНС ГРУП», що підтверджується протоколом електронного аукціону №UA_EA-2019-04-05-000011-b. 
Отже, Кредитором за кредитним договором №11254512000 від 19 листопада 2007 року та договором іпотеки від 19 листопада 2007 року за реєстровим № 5650, відповідно до вищезазначених укладених договорів відступлення права вимоги, виступив Позивач.
Таким чином, право вимоги кредитора за кредитним договором № 11254512000 від 19 листопада 2007 року та договором іпотеки від 19 листопада 2007 року за реєстровим № 5650, за всіма іншими документами щодо виконання зобов`язань Позичальника перед Кредитором, у тому числі процесуальне правонаступництво перейшли до позивача ТОВ «УКРФІНАНС ГРУП» (до зміни назви - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП»).
Про що в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно було внесені відповідні записи, які внесли зміни до попереднього запису про іпотеку, а саме додано нового іпотекодержателя: ТОВ «УКРФІНАНС ГРУП».
У зв`язку з невиконанням боржником письмової вимоги Іпотекодержателя від 05.07.2019 року № 218/0819 про усунення порушення основного зобов`язання за Кредитним договором, ТОВ «УКРФІНАНС ГРУП» (раніше ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП») задовільнило свої вимоги за рахунок іпотечного майна шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання та 28.10.2019 року зареєструвало право власності на іпотечне нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Матеріалами справи встановлено, що 08 квітня 2021 року рішенням Пересипського (Суворовського) районного суду міста Одеси по справі №523/17899/19 (провадження № 2/523/280/21) позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням Пересипського (Суворовського) районного суду міста Одеси від 08.04.2021 року по справі №523/17899/19, ОСОБА_1 звернулася до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою.
17 червня 2024 року Одеськім апеляційним судом за справою №523/17899/19 (провадження №22-ц/813/373/24) постановлено рішення, яким апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2021 року - залишено без змін.
Таким чином, ТОВ «УКРФІНАНС ГРУП» є законим власником квартири  АДРЕСА_1 . 
Згідно інформаційної довідки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно існують наступні обтяження, що перешкоджають Позивачу розпорядженню в повному обсязі власним майном, а саме: підстава виникнення обтяження: ухвала Суворовського районного суду міста Одеси від 22.07.2010 року № 2-2734/10 про забезпечення позову по цивільній справі; тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 33926625; об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_2 .
Вищевказаний арешт накладено на підставі ухвали Суворовського районного суду міста Одеси від 22.07.2010 року (справа № 2-2734/10, суддя Пепеляшков О.С.), була винесена судом в порядку вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі № 2-378/11 за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до  ОСОБА_1  та ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу за кредитним договором.
Вищезазначеною ухвалою суду був накладений арешт без згоди іпотекодержателя цього нерухомого майна, саме: квартира АДРЕСА_1 , тому що була придбана за кредитні кошти іншого Банку, та на той час вже була обтяжена іпотекою. 
Отже, судом встановлено, що ухвалою суду від 22.07.2010 року арешт був накладений на іпотечне майно вже після підписання Договору іпотеки від 19 листопада 2007 року.
Таким чином, дані обтяження перешкоджають ТОВ «УКРФІНАНС ГРУП» у реалізації прав власника, засобами передбаченими діючим законодавством України.
Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ч. 2 ст. 319 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та здійснює такі права на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. 
Частиною 1 ст. 316 ЦК України надано поняття права власності: правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в спорах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
Як передбачено ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Як передбачено ч. 1 ст. 17 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно ч. 1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
Судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази (ч.1 ст. 258 ЦПК України).
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в спорах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. 
Виходячи з вищевикладеного, у зв`язку з тим, що зазначені арешти, перешкоджають позивачу у реалізації своїх прав та порушують його інтереси, вважаю що у позивача є всі підстави для звернення до суду із позовом про зняття арешту з майна, та виключення записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в частині, що стосуються зазначеного в даній заяві майна.
Згідно правової позиції Верховного суду України, викладеній у Аналізі судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна, заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. 
Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право колишнього іпотекодержателя, а на теперішній час - власника квартири, в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту частин 6 та 7 статті 3 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що у разі, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна. При цьому не має підстав відмовляти у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю факту реального порушення забезпеченого іпотекою зобов`язання боржником на момент пред`явлення відповідної вимоги. Факт порушення основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя й не пов`язується з його існуванням, а отже, і порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.
Наведеними нормами права передбачено підстави, що створюють правову можливість для позивача звернути стягнення на заставне майно у позасудовому порядку та скасувати всі існуючи арешти, накладені на іпотечне майно.
Таким чином, оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя у разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.
Зі змісту наведених приписів Закону України "Про іпотеку" вбачається, що у разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/4772/17, від 31 жовтня 2018 року у справі №923/1105/17, від 11 січня 2023 року у справі № 686/26138/18.
У постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги про звільнення майна з під арешту є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. 
Керуючись ст.ст. 3, 12, 76-81, 95, 247, 259, 263-265, 280-284, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальність «УКФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про звільнення майна з під арешту - задовольнити.
Звільнити нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , з-під арешту накладеного Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 22.07.2010 року № 2-2734/10 про забезпечення позову по цивільній справі; тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 33926625; об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_2 .
Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня отримання рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено 11.09.2026р.
Суддя: