| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/7839/25 Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя Парінов А.Б.,
судді:  Беспалов О.О.,
Кобаль М.І.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо взяття його на військовий облік та призову на військову службу під час мобілізації, а також зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути його документи щодо виключення з військового обліку і за результатами розгляду прийняти обґрунтоване рішення. В обґрунтування позову зазначав, що 02 жовтня 2018 року його виключено з військового обліку на підставі пункту 6 частини шостої статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як особу, раніше засуджену до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, що підтверджується тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , а тому він безповоротно втратив статус військовозобов`язаного і не може призиватися на військову службу під час мобілізації.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що чинна редакція частини шостої статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" не передбачає засудження особи як підстави для виключення з військового обліку, а відтак позивач продовжує перебувати в статусі військовозобов`язаного і його права відповідачами не порушені.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на неповне дослідження судом першої інстанції доказів, зокрема на ігнорування тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 та обставин взяття його на військовий облік 29 липня 2024 року під час перебування на території Донецької області. Скаржник зазначає про неправильне застосування судом правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 травня 2025 року у справі № 280/2880/24, наголошуючи, що виключення з військового обліку є остаточним і незворотним, а його поновлення можливе виключно в разі визнання такого виключення незаконним у судовому порядку. На думку апелянта, з моменту виключення з військового обліку як раніше засудженого він є звільненим від виконання військового обов`язку і не може бути призваний на військову службу під час мобілізації відповідно до частини першої статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті. 
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вироком Харцизького міського суду Донецької області від 26 вересня 1995 року засуджено за частиною другою статті 206, частиною другою статті 118 та статтею 42 Кримінального кодексу України до позбавлення волі; на підставі закону про амністію 07 серпня 1997 року звільнено від покарання. Згідно з тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 02 жовтня 2018 року позивача виключено з військового обліку за пунктом 6 частини шостої статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". За відомостями Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (застосунок "Резерв+") станом на 27 травня 2025 року позивач є військовозобов`язаним, перебуває на військовому обліку, з 08 травня 2025 року визнаний придатним до військової служби за постановою військово-лікарської комісії; 07 січня 2025 року позивачу видано військовий квиток.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, які відбувають військову службу відповідно до закону. 
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII), стаття 37 якого визначає підстави взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього.
У редакції, чинній до 18 травня 2024 року, пункт 6 частини шостої статті 37 Закону № 2232-XII відносив до підстав виключення з військового обліку засудження особи до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. 
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" від 11 квітня 2024 року № 3633-IX, який набрав чинності 18 травня 2024 року, перелік підстав виключення з військового обліку звужено.
Чинна редакція частини шостої статті 37 Закону № 2232-XII передбачає виключення з військового обліку громадян, які померли або визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими, припинили громадянство України, визнані непридатними до військової служби або досягли граничного віку перебування в запасі. Засудження особи до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину чинний закон до підстав виключення з військового обліку не відносить.
Згідно зі статтею 28 Закону № 2232-XII граничний вік перебування в запасі другого розряду осіб рядового, сержантського і старшинського складу становить 60 років. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , цього віку не досяг та визнаний придатним до військової служби, а отже за чинним законодавством є військовозобов`язаним і підлягає перебуванню на військовому обліку військовозобов`язаних.
Колегія суддів виходить з усталеної позиції Верховного Суду щодо правових наслідків звуження законом підстав виключення з військового обліку. У постанові від 09 квітня 2026 року у справі № 280/6524/24 Верховний Суд, розглядаючи спір про правомірність повторного взяття на військовий облік особи, раніше виключеної з нього, виснував, що зі зміною критеріїв військового обліку особа, яка не досягла граничного віку перебування в запасі та є придатною до військової служби, автоматично поновлюється в запасі незалежно від того, чи перебувала вона на військовому обліку. Верховний Суд наголосив, що в таких відносинах ідеться не про притягнення особи до відповідальності, а про поновлення військового обліку, що регулюється спеціальним законодавством, і що законодавець має право змінювати критерії військового обліку, якщо це відповідає національним інтересам держави; метою звуження кола підстав виключення з військового обліку є збільшення мобілізаційного ресурсу держави.
Подібний правовий висновок Верховний Суд сформулював у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 820/3113/17, зазначивши, що з набранням чинності змін до Закону № 2232-XII його дія поширюється на всіх осіб, які не досягли граничного віку перебування в запасі, і відповідний орган на законних підставах поновлює таку особу на військовому обліку військовозобов`язаних.
Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі № 280/2880/24 на підтвердження незворотності виключення з військового обліку є безпідставним. Зазначена справа стосувалася зняття з військового обліку особи у зв`язку з її виїздом на постійне місце проживання за кордон, і Верховний Суд у задоволенні позову відмовив. Розмежування понять "зняття з військового обліку" та "виключення з військового обліку", на яке посилається апелянт, наведено стосовно ситуації, коли особа, яка підлягає виключенню за чинними на той час підставами, втрачає статус військовозобов`язаного. Висновку про те, що виключення з військового обліку зберігає силу після скасування законом відповідної підстави, ця постанова не містить. Навпаки, у наведеній постанові від 09 квітня 2026 року у справі № 280/6524/24 Верховний Суд, застосувавши той самий правовий висновок зі справи № 280/2880/24, дійшов протилежного твердженням апелянта висновку - про правомірність повторного взяття на військовий облік особи, раніше виключеної з нього.
Колегія суддів окремо зупиняється на питанні дії закону в часі. Як зазначив Конституційний Суд України в Рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, до події чи факту застосовується той закон, який був чинним на час їх настання. Оскаржувані позивачем дії щодо актуалізації його військово-облікових даних вчинено після набрання чинності змінами до Закону № 2232-XII, якими звужено підстави виключення з військового обліку, тобто за чинним на той момент законом. А отже, ознак зворотної дії закону немає, а законне перебування позивача на військовому обліку військовозобов`язаних не може вважатися звуженням змісту та обсягу його конституційних прав і свобод.
Виключення ОСОБА_1 з військового обліку 02 жовтня 2018 року було зумовлене підставою, яку згодом скасовано Законом № 3633-IX. Із набранням чинності цими змінами позивач, який не досяг граничного віку перебування в запасі та є придатним до військової служби, набув статусу військовозобов`язаного в силу закону, а дії територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо приведення його військово-облікових даних у відповідність до вимог чинного законодавства вчинено правомірно та в межах повноважень. Таким чином, посилання апелянта на тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 02 жовтня 2018 року як на доказ безповоротної втрати статусу військовозобов`язаного є необґрунтованим, а доводи про неповне дослідження судом першої інстанції цього доказу правильності висновку суду по суті спору не спростовують. Взяття позивача на військовий облік 29 липня 2024 року, на яке також посилається апелянт, наведених висновків не змінює, оскільки цю дію вчинено вже після набрання чинності Законом № 3633-IX, яким підставу для виключення позивача з військового обліку скасовано.
Із наведеного випливає й безпідставність твердження апелянта про те, що він є звільненим від виконання військового обов`язку та не може бути призваний на військову службу під час мобілізації, оскільки підстава, з якою апелянт пов`язує таке звільнення, чинним законом до підстав виключення з військового обліку не віднесена.
З тих самих підстав не підлягала задоволенню й вимога про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути документи позивача та прийняти рішення про його виключення з військового обліку, позаяк чинне законодавство не передбачає підстави для виключення позивача з військового обліку, на яку він посилається.
Решта доводів апеляційної скарги висновків суду першої інстанції по суті спору не спростовує. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини обов`язок суду мотивувати рішення не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент сторони, а обсяг цього обов`язку залежить від характеру рішення (рішення у справі "Руїз Торіха проти Іспанії").
Таким чином, суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, дав правильну правову оцінку спірним правовідносинам і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді: О.О. Беспалов
М.І. Кобаль

(Повний текст постанови суду виготовлено 15 вересня 2026 року)