ПОСТАНОВА 
Іменем України

11 серпня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 405/2783/25
провадження № 22-ц/4809/1354/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І.,
за участі секретаря – Бойко В. В.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – Держава Україна в особі Кіровоградської обласної прокуратури, Держава Україна в особі Державної казначейської служби України,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Кіровоградської обласної прокуратури на рішення Подільського районного суду м. Кропивницького від 29 січня 2026 року у складі судді Драного В. В. і

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст вимог позовної заяви

В травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Кіровоградської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та просив стягнути з державного бюджету України на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконним притягненням як обвинуваченого.
Позовна заява мотивована тим, що 21.04.2009 та 30.09.2009 щодо позивача було порушено кримінальні справи за ознаками злочинів, передбачених, зокрема, ч. 3 ст. 364, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 та ч. 1 ст. 255 КК України. 
Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2019 ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення інкримінованих йому злочинів.
Внаслідок незаконного кримінального переслідування з 23.04.2009 по 23.06.2021 позивач перебував у статусі обвинуваченого та підсудного, до нього застосовувалися запобіжні та інші процесуальні заходи, зокрема тримання під вартою, обшук, виїмка та арешт майна. 
Кримінальне переслідування набуло широкого розголосу, що негативно позначилося на його репутації, сімейних та соціальних зв`язках. 
Унаслідок притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 був звільнений зі служби в СБУ, яку проходив з 1993 року, втратив можливість продовжувати професійну діяльність, а його сімейні відносини припинилися.
Позивач вказував, що зазначені обставини спричинили йому значні моральні страждання, погіршення відносин з оточуючими, втрату звичного способу життя та віри у справедливість, у зв`язку з чим звернувся до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Подільського районного суду м. Кропивницького від 29 січня 2026 року позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кіровоградської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування і прокуратури, задоволено частково.
Стягнуто із держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Судові витрати віднесено за рахунок держави.
Рішення суду мотивовано тим, щопозивач був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності, а тому має право на відшкодування моральної шкоди незалежно від вини органів державної влади. 
ОСОБА_1 перебував під слідством та судом понад 12 років, що спричинило йому душевні страждання, психологічне напруження, переживання, стрес, порушення нормальних життєвих зв`язків та необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя. 
Водночас, суд першої інстанції не врахував період перебування позивача під вартою з 21.04.2009 по 29.12.2011, оскільки моральна шкода за цей період у розмірі 1 500 000 грн вже була стягнута на його користь у іншій справі. 
З урахуванням тривалості кримінального переслідування, характеру пред`явленого обвинувачення, глибини моральних страждань, негативного впливу на професійну діяльність, ділову репутацію та відносини з оточуючими, а також принципів розумності, справедливості та співмірності, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Кіровоградська обласна прокуратура просить скасувати рішення Подільського районного суду м. Кропивницького від 29 січня 2026 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов, оскільки ОСОБА_1 уже реалізував своє право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним кримінальним переслідуванням у межах кримінальної справи № 80-1098, у справі № 405/2188/23, за результатами якої йому було присуджено 1 500 000 грн. 
Незаконне тримання під вартою, перебування під слідством і судом, проведення обшуків, накладення арешту на майно та інші процесуальні дії є взаємопов`язаними складовими одного кримінального переслідування, а не самостійними підставами для повторного відшкодування моральної шкоди. 
При цьому позивач не надав нових належних і допустимих доказів виникнення негативних наслідків морального характеру, які не були б предметом оцінки у попередній справі. 
Суд першої інстанції, виключивши з уже оціненого періоду час перебування під вартою та визначивши компенсацію за решту періоду перебування під слідством і судом, фактично допустив повторне відшкодування шкоди за наслідки одного й того самого кримінального переслідування, що суперечить принципу одноразовості відшкодування моральної шкоди, передбаченому частиною п`ятою статті 23 ЦК України. 

Відзиви на апеляційну скаргу

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу Кіровоградської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду м. Кропивницького від 29 січня 2026 року без змін.
Відзиву від Державної казначейської служби України на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи апеляційним судом

В судовому засіданні апеляційного суду представник прокуратури Кобилат Н. М. підтримала доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 заперечував проти доводів апеляційної скарги.
Представник Державної казначейської служби України в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.
Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Оскільки відповідач справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, які не з`явились, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з грудня 1993 року проходив військову службу в органах СБ України та за час служби неодноразово заохочувався, зокрема грошовими виплатами, подяками, грамотою, цінним подарунком та відомчими відзнаками, що підтверджується листом Управління СБ України в Кіровоградській області від 27.04.2009 № 1232.
21.04.2009 щодо ОСОБА_1 , який на той час був працівником УСБУ в Кіровоградській області, старшим слідчим СВ прокуратури Кіровоградської області порушено кримінальну справу № 80-1098 за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України, а 30.09.2009 щодо нього у межах цієї ж кримінальної справи порушено кримінальну справу за ч. 1 ст. 255 КК України, яку в подальшому об`єднано з кримінальною справою № 80-1098.
Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2019 ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано за ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 368 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 23.06.2021 зазначений вирок залишено без змін, а ухвалою Верховного Суду від 23.02.2022 року вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду також залишено без змін.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких відокремлено посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).
Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.
Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону).
Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.
Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15 вказано, що «відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «…моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості…».
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 дійшла таких висновків.
Частиною п`ятою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Чинним законодавством і, зокрема Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди за незаконне притягнення особи до кримінальної відповідальності.
При цьому Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що позивач вже звертався до суду з позовом, у якому просив стягнути на свою користь 4 777 151,00 грн як відшкодування моральної шкоди за незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності та пред`явлення обвинувачення у злочинах (справа № 641/6086/16-ц). У справі № 641/8857/17, обґрунтовуючи свої вимоги щодо відшкодування моральної шкоди та розмір такої шкоди, позивач зазначив, що п`ять років і десять місяців перебуваючи під слідством та судом, він безперервно перебував під підпискою про невиїзд. З огляду на це просив стягнути на свою користь моральну шкоду за час перебування під слідством виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тобто Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позивач, реалізувавши своє право на відшкодування шкоди, передбаченої Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», повторно звернувся до суду про відшкодування шкоди за один і той самий період, що законом не передбачено.
Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
Результат аналізу Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» дає підстави для висновку про те, що право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, за рахунок коштів Державного бюджету України можливе лише у випадку, коли правопорушення вчинено спеціальним суб`єктом (працівник правоохоронного органу, прокуратури) і набуло вигляду незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян тощо.
Подвійного відшкодування шкоди громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян тощо, за один і той самий період перебування під судом і слідством Законом не передбачено.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 липня 2021 року у справі № 755/5051/17 (провадження № 61-14714св20).
Матеріалами справи підтверджується, що згідно копії листа Управління СБ України в Кіровоградській області від 27.04.2009 № 1232 ОСОБА_1 проходив військову службу в органах СБ України з грудня 1993 року та неодноразово заохочувався за досягнення, зокрема 6 разів грошовими коштами, 3 рази – подяками, грамотою, цінним подарунком, 4 відомчими відзнаками, що підтверджується (том 1 а. с. 55-56).
21.04.2009 постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області Корженка Д. О. відносно позивача ОСОБА_1 , як працівника УСБУ в Кіровоградській області, було порушено кримінальну справу № 80-1098 за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України (том1 а. с. 45-46).
30.09.2009 постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області Корженка Д. О. відносно позивача ОСОБА_1 , як працівника УСБУ в Кіровоградській області, було порушено кримінальну справу № 80-1098 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України, яку було об`єднано з кримінальною справою № 80-1098 (том 1 а. с. 43-44, 57-58).
Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2019 ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 368 КК України в редакції від 10.11.2015 у зв`язку з недоведеністю вчинення інкримінованих йому злочинів (том 1 а. с. 28-33).
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 23.06.2021 апеляційну скарга прокурора на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2019 залишено без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції без змін (том 1 а. с. 34-40).
Ухвалою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в справі № 1-317/11 (провадження № 51-5924км20) від 23.02.2022 вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2019 та ухвала Черкаського апеляційного суду від 23.06.2021 залишені без змін, а касаційна скарга прокурора без задоволення (том 1 а. с. 41-42).
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.01.2025 у справі № 405/2188/23, зміненим постановою Кропивницького апеляційного суду від 03.04.2025, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1 500 000 грн моральної шкоди, завданої внаслідок перебування під вартою в межах кримінальної справи № 80-1098, у період з 21.04.2009 по 29.12.2011 (том 1 а. с. 135-142, 143-155).
При цьому, у вказаному рішенні предметом розгляду були вимоги про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного взяття та тримання під вартою, утримання протягом тривалого часу в місцях попереднього ув`язнення (умовах ізоляції) в період з 21.04.2009 по 29.12.2011.
З аналізу викладеного слідує, що моральна шкода, завдана ОСОБА_1 незаконним кримінальним переслідуванням, за період з 21.04.2009 по 29.12.2011 вже була відшкодована й становила 1 500 000 грн, тоді як у цій справі заявлено вимоги за наступний період перебування позивача під слідством та судом – з 29.12.2011 по 23.06.2021. 
За таких обставин, подвійного відшкодування моральної шкоди за один і той самий період не відбулося, а тому суд першої інстанції правильно визначив період, який підлягає врахуванню при вирішенні питання про розмір компенсації.
З огляду на те, що ОСОБА_1 виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а виправдувальний вирок набрав законної сили, суд вважає, що наявні передбачені законом підстави для відшкодування йому моральної шкоди за рахунок держави. 
При визначенні її розміру суд першої інстанції правильно врахував тривалість перебування позивача під слідством та судом, характер кримінального переслідування, тяжкість пред`явленого обвинувачення, його наслідки для професійної діяльності, ділової репутації, сімейних і соціальних зв`язків, а також характер та тривалість моральних страждань. 
За таких обставин, визначений судом розмір відшкодування в розмірі 1 000 000 грн є обґрунтованим, відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості, а підстав для його зменшення чи відмови у відшкодуванні моральної шкоди суд не вбачає.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач уже реалізував своє право на відшкодування моральної шкоди у справі № 405/2188/23, суд відхиляє, оскільки у зазначеній справі предметом розгляду була моральна шкода, завдана саме незаконним взяттям та триманням під вартою за конкретний період — з 21.04.2009 по 29.12.2011. У цій же справі відшкодовується моральна шкода за інший, наступний період незаконного перебування під слідством та судом, а тому підстав для висновку про повторне відшкодування шкоди за один і той самий період немає. 
Схожі за змістом висновки викладені в ухвалі Верховного Суду від 11 грудня 2023 рокуу справі № 607/12852/22(провадження № 61-17302ск23).
Не заслуговують на увагу суду доводи відповідача про те, що незаконне тримання під вартою, перебування під слідством і судом, проведення обшуків, накладення арешту на майно та інші процесуальні дії є складовими одного кримінального переслідування, а тому не можуть бути підставами для окремого відшкодування, оскільки така обставина сама по собі не свідчить про відсутність у позивача права на відшкодування моральної шкоди за період, який не охоплювався попереднім судовим рішенням.
Безпідставним є також посилання в апеляційній скарзі на відсутність нових доказів негативних наслідків морального характеру, адже сам факт незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та тривалого перебування під слідством і судом протягом понад дев`яти років після закінчення періоду, за який уже здійснено відшкодування, з урахуванням характеру пред`явленого обвинувачення та наслідків кримінального переслідування, є юридично значущими обставинами для визначення розміру моральної шкоди. 
При цьому, закон пов`язує мінімальний розмір такого відшкодування насамперед із тривалістю перебування особи під слідством чи судом, а визначення більшого розміру залежить від характеру та обсягу моральних страждань, тяжкості вимушених змін у житті та інших обставин справи. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Крім того, враховуючи, що ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 01 червня 2026 року дію оскаржуваного рішення зупинено, дію рішення Подільського районного суду м. Кропивницького від 29 січня 2026 року необхідно поновити.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд 
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу Кіровоградської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду м. Кропивницького від 29 січня 2026 року без змін.
Поновити дію рішення Подільського районного суду м. Кропивницького від 29 січня 2026 року.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 17.08.2026.

Головуючий суддя     С. І. Мурашко 

Судді        С. М. Єгорова

О. І. Чельник