КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ 

Справа №552/8249/24 
Провадження № 2/552/76/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.07.2026 року Київський районний суд м.Полтави в складі:
Головуючого судді – Турченко Т.В.
При секретарі – Дмитриченковій Ю.В.,
За участю адвокатів –Остапенко А.І., Пинчук Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання,-
В С Т А Н О В И В:

25.11.2024 року до Київського районного суду м.Полтави звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини. В позовній заяві вказувала на те, що 12.01.2018 року між нею та ОСОБА_2 укладено шлюб. Від даного шлюбу мають доньку ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час шлюб між сторонами у встановленому порядку не розірвано, проте фактично шлюбні відносини припинені, і вона разом з дитиною переїхала на постійне місце проживання у АДРЕСА_1 , але зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 та не може забезпечити малолітній ОСОБА_4 турботу та всесторонній розвиток, через неможливість подбати навіть про себе. В зв`язку з чим, просила суд визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 .
26.11.2024 року судом відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.
10.01.2025 року до суду надійшов лист від Служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради, з якого вбачається, що третя особа просить проводити розгляд справи за відсутності їх представника, при винесенні рішення просять врахувати інтереси дитини.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 21.01.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду.
11.03.2025 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 18.03.2025 року цивільну справу №552/8249/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та цивільну справу №344/637/25 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини об`єднано в одне провадження та повернено розгляд справи на стадію підготовчого судового засідання.
В позовній заяві ОСОБА_2 просив визначити місце проживання дитини з ним, оскільки в нього є належні житлові умови, стабільний фінансовий дохід та можливість утримувати дитину.
26.08.2025 року на адресу суду від Служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради надійшов висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю, за її місцем проживання.
Ухвалою суду від 26.11.2025 року закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні ОСОБА_1 , адвокат Остапенко А.І. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити, в задоволенні зустрічних позовних вимог просили відмовити.
Відповідач ОСОБА_2 та його адвокат Пинчук Н.В. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали, просили відмовити в їх задоволенні, зустрічні позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі.
Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та доту розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник Служби у справах дітей Полтавської міської ради в судовому засіданні Зубченко І.О. позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав в повному обсязі. 
Представник Служби у справах дітей Тульчинської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином.
Суд, заслухавши сторони, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 12.01.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, про що здійснено актовий запис №2.
Від даного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10.07.2024 року, актовий запис №2294.
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_6 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками.
Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).
В постанові Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі №204/6905/17 зазначено, що тлумачення статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
При вирішенні даного спору щодо визначення місця проживання дитини, суд бере до уваги вік дитини, потребу дитини у материнській турботі та догляді, що дитина звикла до певного місця проживання, обстановки та режиму дня.
За приписами ч. 4, ч. 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
З висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради 12.08.2025 року №192 вбачається, що орган опіки та піклування прийшов до висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , за її місце проживання.
Частиною першою статті 161 СК України передбачено підстави визначення судом місця проживання малолітньої дитини.
Частиною другою статті 6 СК України визначено, що малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років, неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
Враховуючи вік дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , можливість позивача створити належні умови для проживання, розвитку та виховання дитини, суд вважає необхідним визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 , оскільки це забезпечить якнайкраще її інтереси. При цьому слід зазначити, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не впливатимуть на взаємовідносини батька з донькою.
Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини необхідно відмовити, у зв`язку з його безпідставністю.
Керуючись ст.ст. 161 Сімейного Кодексу України, ст.ст.10, 12, 81, 141, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-
В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини задовольнити.
Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.
Учасники справи :
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ,
третя особа – Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, ЄДРПОУ 36498179, юридична адреса: Івано-Франківський район, м. Івано-Франківськ, вул. Грушевського, 21,
третя особа – Служба у справах дітей Полтавської міської ради, ЄДРПОУ 45920809, юридична адреса: м. Полтава, вул. Капітана Володимира Кісельова, 5,
третя особа – Служба у справах дітей Тульчинської міської ради, ЄДРПОУ 43991333, юридична адреса: Тульчинський район, м. Тульчин, вул.Леонтовича, буд. 86.
Повне судове рішення виготовлено 14.07.2026 року.

Головуючий Т.В.Турченко