ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2026 року м. Львів	справа № 380/9213/25	

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради Львівської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Дрогобицької міської ради Львівської області (відповідач/Дрогобицька міська рада), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 (третя особа/ ОСОБА_2 ), у якому просить:
- визнати незаконним та скасувати рішення сесії Дрогобицької міської ради Львівської області від 09 квітня 2024 року № 2353, яким ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для городництва з метою подальшої передачі в оренду;
- стягнути із відповідача на користь позивача понесені судові витрати.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09 квітня 2024 року Дрогобицька міська рада Львівської області прийняла рішення № 2353 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для городництва», яким третій особі - ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 651 кв. м. на АДРЕСА_2 (між будинками АДРЕСА_1 для городництва з метою подальшої передачі в оренду (далі – також спірне/оскаржуване рішення). 
Позивач не погоджується із вказаним рішенням відповідача, вважає його протиправним з таких підстав:
- чинним рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року у справі № 442/7672/19, яке набрало законної сили 25 серпня 2022 року, ухвалено: «Зобов`язати Дрогобицьку міську раду Львівської області (пл. Ринок, буд. 1, м. Дрогобич, Львівська область, 81100, код ЄДРПОУ 04055972) повторно розглянути у строк та спосіб, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України, та з урахуванням висновків суду, на черговому засіданні сесії Дрогобицької міської ради Львівської області заяву (клопотання) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 651 кв. м, яка знаходиться у АДРЕСА_2 , між будинками АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , цільове призначення якої для ведення садівництва, за наслідками розгляду якої прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 651 кв. м, яка знаходиться у АДРЕСА_2 , між будинками АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 ». Однак вказане рішення суду безпідставно не виконане відповідачем до цього часу за одночасного прийняття спірного рішення, яким явно порушено низку законних прав та інтересів позивача, як користувача цієї земельної ділянки;
- на земельній ділянці площею 651 кв. м., яка розташована у АДРЕСА_2 , між будинками АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для ведення садівництва, на сьогодні у повній відповідності із положеннями частини третьої статті 35 Земельного кодексу України «Земельні ділянки для садівництва» ростуть багаторічні насадження – плодові дерева у кількості більше десяти штук віком більше двадцяти років, а тому спірне рішення відповідача явно порушує положення частини другої статті 36 Земельного кодексу України «Земельні ділянки для городництва», згідно з якими на земельних ділянках, наданих для городництва, закладення багаторічних насаджень, а також спорудження капітальних будівель і споруд не допускається.
З огляду на наведене адміністративний позов просить задовольнити повністю. 
Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що громадянин ОСОБА_2 подав до Дрогобицької міської ради заяву від 05 березня 2024 року з проханням надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_2 між будинками АДРЕСА_4 і АДРЕСА_5 , з наступним наданням йому в оренду для городництва. До заяви додав графічний матеріал розташування земельної ділянки та низку інших документів. Відповідно, Дрогобицька міська рада розглянула вищезазначену заяву третьої особи та прийняла спірне рішення з дотриманням вимог статей 12 та 123 Земельного кодексу України. 
Відповідач зазначає, що будь-який громадянин України має право звернутися до уповноваженого органу із клопотанням та визначеними законодавством документами про надання йому дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Тобто, Земельним кодексом України встановлено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а саме: надати дозвіл або мотивовану відмову в наданні дозволу. 
Отже, на переконання відповідача, немає правових підстав для визнання протиправним та скасування спірного рішення, оскільки таким рішенням лише надано дозвіл третій особі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на орган місцевого самоврядування обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність чи користування. Також надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не є тотожним наданню земельної ділянки у власність, а є лише однією із стадій процесу набуття особою права власності на земельну ділянку. Надання особі дозволу не означає позитивного вирішення питання щодо надання їй земельної ділянки у власність, адже дозвіл на розроблення проекту землеустрою не є правовстановлювальним актом на земельну ділянку.
Відповідач зауважує, що позивач використав можливість забезпечення виконання судового рішення, оскільки звернувся із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року у справі № 442/7672/19, про що була постановлена відповідна ухвала. Наявність рішення суду у вказаній справі не може свідчити про незаконність оскаржуваного рішення Дрогобицької міської ради.
Відповідач відзначає, що цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку, тому доводи позивача про те, що, оскільки на спірній земельній ділянці ростуть багаторічні насадження, земельна ділянка відноситься до земель, які можуть бути передані для садівництва, є помилковими.
Також на виконання вимог ухвали суду від 13 травня 2025 року відповідач у відзиві на позовну заяву повідомляє, що Дрогобицькою міською радою не приймалось рішення про затвердження проекту землеустрою щодо земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 та договір оренди з ним не укладався.
З огляду на наведене у задоволенні адміністративного позову просить відмовити повністю. 
Крім цього, у відзиві на позовну заяву відповідач просить суд поновити строк на його подання, оскільки такий пропущений із поважних причин, а саме через перебування представника Дрогобицької міської ради у відпустці у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. 
Щодо пропущеного відповідачем строку на подання відзиву на позовну заяву, то суд з метою повного та всебічного встановлення всіх обставин справи, урахування позиції сторони відповідача з розглядуваного спору, а відтак ухвалення законного й обґрунтованого рішення та належного виконання завдань адміністративного судочинства, передбачених КАС України, уважає за необхідне прийняти такий відзив до розгляду. Крім того, суд ураховує, що встановлений судом строк на подання відзиву на позовну заяву пропущений відповідачем незначно та з поважних причин, наведених у цьому відзиві. 
Позивач подав пояснення на відзив відповідача, у яких повністю підтримав доводи та аргументи, наведені у позовній заяві, просить позов задовольнити повністю.
Також позивач подав до суду заяву про долучення доказів, разом з якою долучив до матеріалів справи копії протоколу № 15 (витягу) засідання комісії з питань вирішення земельних спорів при Дрогобицькій міській раді, а також рішення Дрогобицької міської ради від 19 червня 2025 року № 3298 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва», яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0651 на АДРЕСА_1 для індивідуального садівництва (01.05). 
Третя особа - ОСОБА_2 правом надання письмових пояснень не скористалась.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 13 травня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін; залучено ОСОБА_2 до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача; запропоновано позивачу подати до суду докази отримання листа-відповіді відповідача від 28 жовтня 2024 року № 3-37/6315; зобов`язано відповідача письмово повідомити суд про те, чи оформлене речове право (оренда) на спірну земельну ділянку за третьою особою ОСОБА_2 .
Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року у справі № 442/7672/19, яке набрало законної сили 25 серпня 2022 року, зокрема ухвалено: «Зобов`язати Дрогобицьку міську раду Львівської області (пл. Ринок, буд. 1, м. Дрогобич, Львівська область, 81100, код ЄДРПОУ 04055972) повторно розглянути у строк та спосіб, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України, та з урахуванням висновків суду, на черговому засіданні сесії Дрогобицької міської ради Львівської області заяву (клопотання) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 651 кв. м, яка знаходиться у АДРЕСА_2 , між будинками АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , цільове призначення якої для ведення садівництва, за наслідками розгляду якої прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 651 кв. м, яка знаходиться у АДРЕСА_2 , між будинками АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 ».
Вказане рішення суду Дрогобицька міська рада Львівської області виконала 19 червня 2025 року, прийнявши рішення № 3298 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва», яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0651 га на АДРЕСА_2 (між будинками АДРЕСА_1 для індивідуального садівництва (01.05).
Також суд встановив, що 05 березня 2024 року громадянин ОСОБА_2 звернувся до Дрогобицької міської ради Львівської області із заявою (та необхідним пакетом документів), у якій просив надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_2 між будинком АДРЕСА_1 , орієнтовний розмір 651 кв. м., з наступним наданням її в оренду для ведення городництва. 
Розглянувши вказану заяву ОСОБА_2 та урахувавши рекомендації постійної комісії ради з питань регулювання земельних відносин (протокол № 81 від 04 квітня 2024 року), 09 квітня 2024 року Дрогобицька міська рада Львівської області прийняла рішення № 2353 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для городництва», яким ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 651 кв. м. на АДРЕСА_2 (між будинками АДРЕСА_1 для городництва з метою подальшої передачі в оренду. 
Уважаючи зазначене рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності рішення Дрогобицької міської ради Львівської області від 09 квітня 2024 року № 2353 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для городництва», яким ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 651 кв. м. на АДРЕСА_2 (між будинками АДРЕСА_1 для городництва з метою подальшої передачі в оренду.
Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Щодо строку звернення позивача з цим позовом до суду суд ураховує таке.
Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, за загальним правилом, установленим статтею 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи передбачено шестимісячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Предметом оскарження у цій справі є рішення Дрогобицької міської ради Львівської області № 2353 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для городництва», яке прийняте 09 квітня 2024 року.
У позовній заяві позивач вказує, що копію оскаржуваного рішення його представник – адвокат Паращак Н.Б. отримав наприкінці листопада 2024 року як додаток до листа-відповіді відповідача від 21 листопада 2024 року № 3-37/6699 і саме тоді позивач дізнався про порушення свого права, тому строк звернення з цим позовом до суду ним не пропущений.
На виконання вимог ухвали судді від 13 травня 2025 року позивач подав до суду пояснення від 25 червня 2025 року, якими підтверджується факт отримання позивачем копії спірного рішення разом із листом-відповіддю відповідача від 21 листопада 2024 року № 3-37/6699 та дотримання позивачем за цих обставин шестимісячного строку звернення до суду, визначеного частиною другою статті 122 КАС України.
По суті спору суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Тобто судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, і якщо суд установить, що діяльність органу державної влади не відповідає хоча б одному із визначених критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо така діяльність порушує права, свободи та інтереси позивача.
Основним законодавчим актом, що регулює земельні відносини в Україні, є Земельний кодекс України.
Відповідно до пунктів «а», «в» частини першої статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
За змістом статті 36 Земельного кодексу України громадянам або їх об`єднанням із земель державної або комунальної власності можуть надаватися в оренду земельні ділянки для городництва.
Площа земельної ділянки, що надається громадянину в оренду для городництва, не може перевищувати 0,6 гектара.
На земельних ділянках, наданих для городництва, закладання багаторічних плодових насаджень, а також спорудження капітальних будівель і споруд не допускається.
На земельних ділянках, наданих для городництва, можуть бути зведені тимчасові споруди для зберігання інвентарю та захисту від непогоди. Після закінчення строку оренди зазначеної земельної ділянки побудовані тимчасові споруди підлягають знесенню власниками цих споруд за їх рахунок.
Згідно з частиною першою статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Порядок передачі земельних ділянок в оренду визначений статтею 124 Земельного кодексу України. 
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу (частина перша статті 124).
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу (частина друга статті 124).
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу (частина третя статті 124).
Частинами другою і третьою статті 134 Земельного кодексу України передбачено, що не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності, зокрема у разі передачі громадянам земельних ділянок для городництва.
Земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу.
Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначений статтею 123 Земельного кодексу України, до якої імперативно відсилає норма частини третьої статті 124 Земельного кодексу України (щодо порядку передачі в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам для городництва).
Відповідно до абзаців першого, другого частини третьої статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно з абзацом першим частини третьої статті 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Аналіз наведених норм вказує, що будь-який громадянин України, зацікавлений в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, має право звернутися з клопотанням та передбаченими законодавством документами про надання дозволу на його розроблення до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. 
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні. 
Тобто, Земельний кодекс України встановлює два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, а саме: надати дозвіл або мотивовану відмову в наданні дозволу.
Водночас відмова в наданні дозволу, з огляду на приписи абзацу першого частини третьої статті 123 Земельного кодексу України, має бути мотивованою та наданою лише, якщо будуть установлені обставини, вичерпний перелік яких передбачений цією нормою, а саме «невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку». 
У цій справі суд встановив, що 05 березня 2024 року громадянин ОСОБА_2 звернувся до Дрогобицької міської ради Львівської області із заявою (та необхідним пакетом документів), у якій просив надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1 , орієнтовний розмір 651 кв. м., з наступним наданням її в оренду для ведення городництва.
09 квітня 2024 року Дрогобицька міська рада Львівської області, розглянувши вказану заяву ОСОБА_2 , прийняла спірне рішення, яким надала йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 651 кв. м. на АДРЕСА_2 (між будинками АДРЕСА_1 для городництва з метою подальшої передачі в оренду. 
Позивач уважає таке рішення відповідача протиправним, насамперед, з тієї підстави, що воно прийняте у той час, коли ще не було виконане рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року у справі № 442/7672/19 (набрало законної сили 25 серпня 2022 року), яким зобов`язано відповідача повторно розглянути у строк та спосіб, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України, та з урахуванням висновків суду, на черговому засіданні сесії Дрогобицької міської ради Львівської області заяву (клопотання) позивача про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення тієї ж земельної ділянки, що й третій особі, за наслідками розгляду якої прийняти рішення про надання відповідного дозволу.
Оцінюючи такий довід позивача, суд повторює, що абзац перший частини третьої статті 123 Земельного кодексу України містить вичерпний перелік підстав для відмови особі, яка звернулася з відповідним клопотанням, у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Тобто, вирішуючи питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, передбачених статтею 123 Земельного кодексу України, орган місцевого самоврядування може відмовити у такому наданні виключно з підстав, наведених вище, перелік яких є вичерпним, і серед цих підстав відсутнє рішення суду, яким зобов`язано відповідний орган місцевого самоврядування вирішити питання щодо надання відповідного дозволу іншій особі, тому доводи позивача в цій частині суд відхиляє.
Варто відзначити, що у постановах Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 815/6942/17, від 28 вересня 2021 у справі № 462/4395/17, від 22 жовтня 2020 року у справі № 815/7279/16, від 11 грудня 2019 року у справі № 814/1241/16, від 15 вересня 2020 року у справі № 815/3055/17 cформовано правовий висновок про вичерпність переліку підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбачених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України. Оскільки правове регулювання, встановлене частиною сьомою статті 118 та абзацом першим частини третьої статті 123 Земельного кодексу України, є подібним, а перелік підстав для відмови в обох нормах – ідентичним, то суд уважає, що вказаний правовий висновок Верховного Суду є цілком застосовним і до обставин цієї справи.
Крім того, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 18 травня 2022 року у справі № 154/3345/16 підтвердив раніше сформовані висновки Верховного Суду про вичерпність переліку підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, передбачених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, та правовий висновок про незаконність відмови у наданні дозволу у зв`язку з відведенням земельної ділянки іншій особі.
Що стосується правового висновку про незаконність відмови у наданні дозволу у зв`язку з відведенням земельної ділянки іншій особі, то Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у цій же постанові від 18 травня 2022 року у справі № 154/3345/16 вказав, що узагальнено його суть зводиться до того, що дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки треба надавати усім, хто звернувся. Як наслідок, проект можуть розробляти одночасно декілька замовників, а хто з них отримає ділянку, - визначатиметься на стадії затвердження проекту та надання її у власність. 
Отже, у розглядуваній ситуації відповідач, отримавши заяву ОСОБА_2 про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою тієї ж земельної ділянки, щодо якої на користь позивача ухвалено рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року у справі № 442/7672/19, не мав правових підстав для відмови в наданні дозволу у зв`язку із наявністю такого рішення суду, оскільки наявність рішення суду, яке набрало законної сили, не передбачена абзацом першим частини третьої статті 123 Земельного кодексу України, як підстава для відмови, перелік яких є вичерпним. 
Стосовно покликань позивача на наявність на земельній ділянці, щодо якої надано дозволи на розроблення проекту землеустрою, багаторічних насаджень, що, з огляду на положення частини другої статті 36 Земельного кодексу України, виключає можливість її відведення для городництва, суд зазначає таке.
Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є першою стадією земельно-правової процедури щодо отримання земельних ділянок.
У постанові від 30 травня 2018 року у справі № 826/5737/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що надання дозволу уповноваженим органом місцевого самоврядування на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності не означає позитивного рішення про передачу її в користування, а спрямоване на ідентифікацію земельної ділянки, яка надалі може стати предметом передання.
Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на орган місцевого самоврядування обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність чи користування.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 05 березня 2020 року у справі № 495/8898/16-а, від 06 вересня 2021 року у справі № 380/1/20, від 09 грудня 2021 року у справі № 2340/2819/18 та інших.
За своєю правовою природою рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не породжують на цій стадії виникнення у особи, якій надано такий дозвіл, права власності або права користування на таку земельну ділянку, а зазначений дозвіл є лише наслідком дотримання особою порядку звернення за таким дозволом.
Відповідно до статті 1 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-ІV «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення.
Суд зазначає, що цільове призначення земельних ділянок, які надані громадянам, юридичним особам у власність чи постійне користування, зазначається у правовстановлювальних документах на такі земельні ділянки.
Отже, цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передання її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14 листопада 2019 року у справі № 344/10412/16-а, від 17 листопада 2022 року у справі № 640/1636/19, від 13 березня 2025 року у справі № 320/20288/23.
У цій справі оскаржуваним рішенням третій особі лише надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що не породжує на цій стадії виникнення у неї права власності або права користування на таку земельну ділянку, а його надання лише спрямоване на ідентифікацію земельної ділянки, яка надалі може стати предметом передання. 
Також суд враховує, що відповідно до пункту 6 частини третьої статті 186 КАС України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Отже, питання цільового призначення земельної ділянки, щодо якої відповідачем надано спірний дозвіл, може виникнути під час розроблення проекту землеустрою та його затвердження відповідачем, що, своєю чергою, не позбавляє позивача права захищати свої права саме на цих стадіях.
Водночас на стадії саме надання дозволу на розроблення проекту землеустрою питання цільового призначення земельної ділянки щодо якої надано дозвіл, яке ставить позивач, є передчасним, зважаючи також і на те, що вказана земельна ділянка належить до категорії земель сільськогосподарського призначення, що включає як землі для городництва, так і землі для садівництва.
Крім того, позивач не надав суду доказів наявності на згаданій земельній ділянці багаторічних насаджень та інших доказів, які б підтверджували її належність саме до земель для садівництва, адже відповідно до частини другої статті 106 Земельного кодексу України дерева можуть виконувати функцію природніх межових знаків і їх наявність на земельній ділянці ще не дає безумовні підстави відносити ту чи іншу земельну ділянку до земель певної категорії.
З огляду на викладене суд відхиляє покликання позивача у розглядуваній частині.
Тож, за встановлених під час розгляду справи обставин суд доходить висновку про те, що спірне рішення Дрогобицької міської ради Львівської області від 09 квітня 2024 року № 2353 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для городництва», яким ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 651 кв. м. на АДРЕСА_1 для городництва з метою подальшої передачі в оренду, відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, які викладені у частині другій статті 2 КАС України, з огляду на що підстави для визнання його протиправним та скасування у суду відсутні.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю.
Зважаючи на висновок суду про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, а також ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд 
УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Дрогобицької міської ради Львівської області (пл. Ринок, 1, м. Дрогобич, Львівська область, 82100, ЄДРПОУ 04055972), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання незаконним та скасування рішення – відмовити повністю.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу. 
Повний текст рішення складено 16 липня 2026 року. 

Суддя	Клименко Оксана Миколаївна