ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року 

м. Київ

cправа № 911/3730/16 (911/197/21) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Васьковський О.В. - головуючий, Огороднік К. М., Погребняк В. Я., 

розглянув у порядку письмового провадження 
касаційні скарги  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2026
та ухвалу Господарського суду Київської області від 08.10.2025 (про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Київської області від 18.06.2021)
у справі за позовом ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Цемлайн" арбітражного керуючого Ігнатченка Юрія Васильовича
до ОСОБА_1 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України"
про витребування майна з чужого незаконного володіння
в межах справи № 911/3730/16
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Цемлайн"
про банкрутство

ВСТАНОВИВ:
Хід розгляду справи
1. У січні 2021 року ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Цемлайн" (далі - ТОВ "Цемлайн") арбітражний керуючий Ігнатченко Ю. В. звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідачка), у якому просив суд витребувати з незаконного володіння відповідачки на користь ТОВ "Цемлайн" бетонозмішувальний завод O.Cuoghi тип WET RAPID 4/160 СВ 4500/3000 (скрипова версія) по виготовленню 120 куб.м./год вологого бетону шляхом зобов`язання ОСОБА_1 передати ТОВ "Цемлайн" вказане майно, що знаходиться за адресою:                АДРЕСА_1 .
2. Рішенням Господарського суду Київської області від 18.06.2021 позов ліквідатора ТОВ "Цемлайн" було задоволено, витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ТОВ "Цемлайн" бетонозмішувальний завод O.Cuoghi тип WET RAPID 4/160 СВ 4500/3000 (скрипова версія) по виготовленню 120 куб.м./год вологого бетону шляхом зобов`язання ОСОБА_1 передати ТОВ "Цемлайн" вищезгадане майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Розподілено судові витрати.
3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2023 скасовано рішення Господарського суду Київської області від 18.06.2021 у цій справі та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в позові ліквідатора ТОВ "Цемлайн".
4. Постановою Верховного Суду від 20.06.2023 скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2023 та залишено в силі рішення Господарського суду Київської області від 18.06.2021 про задоволення позову у цій справі.
5. 25.07.2025 до Господарського суду Київської області від ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд за нововиявленими обставинами ухваленого у цій справі рішення місцевого господарського суду від 18.06.2021.
6. Заява ОСОБА_1 обґрунтована наступним:
- на момент укладення договору купівлі-продажу між ТОВ "Цемлайн Плюс" та ОСОБА_1 , а також під час розгляду справи в суді першої інстанції заявниці не було відомо: чи є ТОВ "Цемлайн Плюс" першим власником спірного майна або набуло право власності від третіх осіб на майно на підставі господарських або цивільних правочинів; на підставі яких документів ТОВ "Цемлайн Плюс" здійснювало володіння спірним майном;
- підставою для перегляду рішення господарського суду є встановлення факту законного набуття права власності на спірне майно за ТОВ "Цемлайн Плюс" на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.2011 та рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації "Союз юридичних компаній України" від 03.06.2011 у справі № 3-01/2011;
- на момент розгляду справи № 911/3730/16 факт набуття ТОВ "Цемлайн Плюс" права власності на майно не був належним чином підтверджений і не міг бути відомий суду, а пізніше спірне майно було продано відповідачу;
- правовстановлюючі документи, зокрема, рішення третейського суду та підтвердження Верховного Суду від 25.06.2025 у справі № 873/223/21 про відмову у скасуванні цього рішення, свідчать про вибуття майна з власності ТОВ "Цемлайн" добровільно, на законних підставах;
- вказані обставини безпосередньо впливають на оцінку правомірності вибуття майна та дій ліквідатора боржника.

Стислий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
7. Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.10.2025, яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2026, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Господарського суду Київської області від 18.06.2021 у цій справі за нововиявленими обставинами та залишено назване судове рішення без змін.
8. Судові рішення попередніх інстанцій мотивовані, зокрема, тим, що заявниця не навела істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі відповідачці на час розгляду справи. Відповідно обставини, на які посилається заявниця, не мають ознак нововиявлених у розумінні приписів процесуального закону.

Короткий зміст вимог касаційних скарг
9. ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2026 та ухвалу Господарського суду Київської області від 08.10.2025 у цій справі, направити матеріали справи № 911/3730/16 (911/197/21) на новий розгляд до суду першої інстанції для перегляду рішення Господарського суду Київської області від 18.06.2021 у цій справі за нововиявленими обставинами.
10. ОСОБА_2 також звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить:
- скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2026 та ухвалу Господарського суду Київської області від 08.10.2025 у цій справі;
- ухвалити нове рішення, яким закрити провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки відсутній предмет судового розгляду як такий;
- визначити належну правову оцінку обставин справи, зокрема, зазначивши, що: обставини, на які посилається заявниця, не є нововиявленими у розумінні статті 320 ГПК України; вони були відомі або об`єктивно могли бути відомі заявниці на момент розгляду справи; такі обставини вже були предметом дослідження суду, у тому числі суду касаційної інстанції; повторне посилання на них з новою інтерпретацією є зловживанням процесуальними правами та порушує принцип правової визначеності.

Узагальнені доводи касаційних скарг 
11. У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, статей 79, 85, 269, 320 ГПК України, неврахування висновків Верховного Суду щодо такого стандарту доказування, як "вірогідність доказів", викладених у постановах від 25.06.2020 у справі № 924/233/18 та від 11.09.2020 у справі № 910/16505/19.
12. ОСОБА_2 у касаційній скарзі вказує про те, що скарга подана в частині мотивів ухвалених у цій справі судових рішень, а також в частині незастосування належного способу завершення провадження за заявою ОСОБА_3 , тобто провадження підлягало закриттю, а не розгляду по суті з ухваленням рішення про відмову у задоволенні заяви.
13. На переконання ОСОБА_2 , суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права, зокрема, статті 32, 320 ГПК України, що призвело до ухвалення незаконного рішення, оскільки: заяву розглянуто без дослідження матеріалів всієї справи; розгляд заяви здійснено нововизначеним складом суду без урахування меж та характеру відповідного провадження; не були встановлені обставини, які мають значення для справи. 

Позиція інших учасників справи 
14.  ОСОБА_2 у відзиві заперечувала проти касаційної скарги ОСОБА_1 , просить Суд відмовити у задоволенні скарги, зазначаючи серед іншого таке:
- касаційна скарга ОСОБА_1 не містить належних підстав, передбачених статтею 287 ГПК України, ґрунтується на необхідності здійснення переоцінки доказів та спрямована на обхід остаточного судового рішення;
- у цій справі відсутній предмет перегляду за нововиявленими обставинами як обов`язкова передумова судового розгляду, що виключає можливість застосування відповідної процедури;
- попри правильний по суті результат розгляду заяви, суди попередніх інстанцій навели помилкові мотиви, розглянувши заяву по суті замість закриття провадження;
- доводи касаційної скарги ОСОБА_1 не спростовують вищезгаданого ключового процесуального дефекту, а зводяться до повторної оцінки обставин, які не можуть бути предметом розгляду.
15. Ігнатченко Ю. В. у відзиві також заперечував проти касаційної скарги ОСОБА_1 , просив Суд відмовити у задоволенні скарги, вказуючи, зокрема, про те, що:
- за своїм змістом касаційна скарга зводиться до необхідності переоцінки доказів, що була здійснена судами першої та апеляційної інстанцій;
- в касаційній скарзі не наведено жодних порушень норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як це передбачено в абзаці 6 частини другої статті 287 ГПК України;
- посилання ОСОБА_1 на рішення судів у справі № 873/223/21 не носять характер нововиявлених обставин, оскільки в рішенні місцевого господарського суду від 18.06.2021 у справі № 911/3730/16 (911/197/21), яке просить переглянути ОСОБА_1 за нововиявленими обставинами, не покладені в основу висновків суду першої інстанції і взагалі не згадуються рішення у справі № 873/223/21, тому справа №873/223/21 не має характер преюдиції для даної справи.
16. ОСОБА_1 у відзиві частково підтримала касаційну скаргу ОСОБА_2 , зазначаючи наступне:
- ОСОБА_1 погоджується з доводами скарги про порушення частини п`ятнадцятої статті 32 ГПК України та недотримання процедури формування складу суду першої інстанції, що призвело до ухвалення рішень неповноважним складом суду;
- на момент надходження заяви ОСОБА_1 , суддя місцевого господарського суду, яка розглядала позов ліквідатора ТОВ "Цемлайн" про витребування з незаконного володіння  ОСОБА_1 спірного майна, перебувала у щорічній відпустці, у зв`язку з чим автоматизована система документообігу суду здійснила повторний автоматизований розподіл заяви на нового суддю, керуючись суто технічною необхідністю дотримання 5-денного процесуального строку на відкриття провадження (стаття 323 ГПК України);
- оскільки заява ОСОБА_1 розглядалася суддею, який не мав процесуальних повноважень переглядати рішення свого колеги за відсутності доказів абсолютної неможливості виконання останнім своїх обов`язків, ухвала суду першої інстанції від 08.10.2025 та постанова апеляційного суду від 03.03.2026 були винесені неповноважним складом суду, що є підставою для скасування оскаржуваних рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції;
- відносно доводів касаційної скарги ОСОБА_2 про закриття провадження за заявою ОСОБА_1 , з огляду на порушення судами попередніх інстанцій принципу остаточності судового рішення, ОСОБА_1 зазначає, що вимоги скарги у цій частині є юридично неспроможними та такими, що суперечать процесуальній природі стадій касаційного перегляду.

Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
17. Верховний Суд ухвалою від 16.04.2026 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
18. В подальшому, ухвалою Верховного Суду від 12.05.2026: відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; об`єднано касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в одне касаційне провадження; відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про розгляд справи №911/3730/16 (911/197/21) у судовому засіданні з повідомленням сторін.
19. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
20. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
21. Предметом касаційного оскарження у цій справі є ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.
22. Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
23. Верховний Суд на підставі встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, здійснює перевірку застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, крім випадків, обумовлених частиною четвертою статті 300 ГПК України.
24. Розглядаючи доводи касаційних скарг у контексті правильності застосування судами попередніх інстанцій пункту 1 частини другої статті 320 ГПК України, Верховний Суд виходить з такого.
25. Як унормовано у частинах першій, другій та п`ятій статті 320 ГПК України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. 
26. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
27. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
28. Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її в суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення в уже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (див. пункти 7.4, 7.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13, пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14.01.2026 у справі №361/161/13-ц).
29. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка визначила підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами пункт 1 частини другої статті 320 ГПК України, тобто істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
30. Верховний Суд сформулював чіткі та послідовні правові позиції щодо застосування пункту 1 частини другої статті 320 ГПК України (аналогічної норми - пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України) і Суд, оцінюючи правильність її застосування, ураховує такі правові позиції, а саме:
- нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі від 22.01.2019 у справі № 127/10129/17); 
- нововиявленими обставинами є юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були й не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його в кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, котрі беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 752/4995/17); 
- нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження й ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам судового процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх урахування судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 9901/230/20); 
- при цьому необхідними ознаками нововиявлених обставин є: існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи й ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; істотність цих обставин для розгляду справи (внаслідок урахування цих обставин суд міг би прийняти інше рішення, ніж те, що було прийняте) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 802/2196/17-а); 
- нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
31. Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
32. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
33. Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній чи касаційній скарзі, або, які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи, не є нововиявленими обставинами.
34. Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
35. Судова система ґрунтується, зокрема, на принципі правової визначеності, реалізація якого має на меті забезпечення стабільності правового регулювання наявних правовідносин, щоб кожен з їх учасників міг бути впевненим у незмінності свого правового статусу, набутих прав та обов`язків. З огляду на це зміна правової позиції суду в інших подібних справах, так само як і встановлення під час розгляду справ, у яких беруть участь інші сторони, певних конкретних обставин, що стосуються саме цих сторін, не є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами в розумінні статті 320 ГПК України.
36. Такі концептуальні підходи щодо процедури поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
37. Згідно з практикою ЄСПЛ процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя як така, не суперечить положенням Конвенції за умови відсутності зловживання (рішення ЄСПЛ від 06.12.2005 у справі "Попов проти Молдови" № 2). 
38. Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (рішення ЄСПЛ від 18.11.2004 у справі "Правєдная проти Росії").
39. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, заявницею указана як нововиявлена обставина факт встановлення наявності у ТОВ "Цемлайн Плюс" правовстановлюючих документів на бетонозмішувальний завод O. Cuoghi типу WET RAPID 4/160 CB 4500/3000 (скрипова версія), що на переконання ОСОБА_1 підтверджується укладеним між ТОВ "Цемлайн" та ТОВ "Цемлайн Плюс" договором купівлі-продажу обладнання № 1/02-11, документами про здійснення оплати за вказаним договором та рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Союз юридичних компаній України" від 03.06.2011 у справі № 3-01/2011, згідно з яким за ТОВ "Цемлайн Плюс" визнано право власності на вищезгадане майно, яке в подальшому було відчужене на користь ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу.
40. Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили про те, що документи, на які ОСОБА_1 посилається в підтвердження заявлених нею обставин, як нововиявлених, вже подавалися до суду апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду рішення Господарського суду Київської області від 18.06.2021 у цій справі, були предметом дослідження та оцінки судами апеляційної й касаційної інстанцій під час перевірки законності вказаного рішення суду першої інстанції.
41. Тобто, ухвалюючи рішення за результатами розгляду позову ліквідатора ТОВ "Цемлайн" про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 спірного майна (бетонозмішувальний завод O. Cuoghi типу WET RAPID 4/160 CB 4500/3000 (скрипова версія)) суди попередніх інстанцій, дослідивши всі надані сторонами матеріали, перевірили питання наявності у сторін правомочностей на володіння та розпорядження спірним майном і надали належну юридичну оцінку доказам, у тому числі поданим заявником уже на стадії апеляційного та касаційного перегляду.
42. Обставини подальшого відчуження ТОВ "Цемлайн Плюс" вищезгаданого майна на користь ОСОБА_1 , з незаконного володіння якої за рішенням суду у цій справі таке майно було витребувано, додатково підтверджують, що вказані ОСОБА_1 обставини як нововиявлені, не є новими фактичними даними, позаяк вони стосуються правовідносин, які вже були предметом дослідження та отримали правову оцінку судами різних інстанцій у межах цього спору, про що слушно зазначено в оскаржуваних у цій справі рішеннях.
43. Відносно посилання ОСОБА_1 на рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Союз юридичних компаній України" від 03.06.2011 у справі № 3-01/2011 як на підтвердження правомірності переходу права власності, колегія суддів зазначає наступне.
44. Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
45. За змістом статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
46. Відповідно до частини першої статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
47. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини третя та четверта статті 13 ГПК України).
48. Положення частини восьмої статті 75 ГПК України визначають, що обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, виправдувальним вироком суду у кримінальному провадженні, ухвалою про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи господарським судом.
49. З огляду на зазначені приписи процесуального законодавства, обставини, які встановлені у рішеннях третейського суду, підлягають доказуванню в загальному порядку. Тобто, рішення третейського суду не є самостійною підставою для звільнення сторони (учасника) у справі від доказування обставин, на які вона посилається.
50. Суди попередніх інстанцій встановили, що під час розгляду пов`язаних справ законність і дійсність рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Союз юридичних компаній України" від 03.06.2011 у справі № 3-01/2011 оскаржувалася, однак через відсутність матеріалів третейського провадження та оригіналу самого рішення його автентичність підтвердити не вдалося. 
51. Зокрема, відповідно до висновку судової експертизи № 1165/11/2024 від 12.11.2024, вищезгадане рішення третейського суду виготовлено у період 2020-2021 років, тобто значно пізніше дати, яка в ньому вказана. 
52. З урахуванням наведеного, суди вірно зазначили в оскаржуваних у цій справі рішеннях про відсутність правових підстав надання названому документу статусу правовстановлюючого, позаяк його дійсність і час виникнення залишаються недоведеними.
53. Не можуть визнаватися нововиявленими ті обставини, які встановлюються на підставі доказів, що не були своєчасно подані сторонами чи іншими учасниками справи, або які ґрунтуються на переоцінці вже відомих суду доказів, досліджених під час розгляду справи.
54. Оскільки у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами йдеться не про новий, невідомий суду раніше факт, а про подання додаткового доказу, який міг бути представлений під час первісного розгляду справи, але не був поданий у встановленому процесуальному порядку, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що обставини, на які посилається заявниця, не мають ознак нововиявлених у розумінні пункту 1 частини другої статті 320 ГПК України.
55. Заперечуючи висновки судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 в касаційній скарзі зазначала про порушення судами норм процесуального права у питанні дослідження доказів та їх оцінки. Зокрема, ОСОБА_1 зазначає про те, що рішення Господарського суду Київської області від 18.06.2021 у цій справі ґрунтувалося на припущенні про вибуття майна поза волею і прийняття Касаційним господарським судом постанови від 25.06.2025 у справі № 873/223/21 підтвердила чинність рішення третейського суду та змінила його статус.
56. З цього приводу колегія суддів зазначає, що застосування норм процесуального права залежить від предмету доказування, доводів і аргументів сторін, які є вагомими і ключовими з точки зору доказів та обставин справи, і які впливають на кваліфікацію правовідносин сторін.
57. Водночас, встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц).
58. Відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.
59. Отже, Верховний Суд є судом права, а не факту, тому діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 300 ГПК України, він не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку (постанови Верховного Суду від 03.02.2020 у справі № 912/3192/18, від 12.11.2019 у справі № 911/3848/15, від 02.07.2019 у справі № 916/1004/18).
60. Аргументи касаційної скарги ОСОБА_1 в зазначеній частині за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судами попередніх інстанцій оцінкою доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначені статтею 300 ГПК України.
61. Саме по собі посилання скаржниці на те, що суди попередніх інстанцій не в повному обсязі дослідили докази та не з`ясували обставини справи, без належного обґрунтування не можуть ставити під сумнів судове рішення. 
62. Відносно доводів касаційної скарги ОСОБА_1 про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду у питанні застосування норм процесуального права, зокрема, щодо стандарту доказування "вірогідність доказів", наведених у постановах від 25.06.2020 у справі № 924/233/18 та від 11.09.2020 у справі № 910/16505/19, колегія суддів зазначає наступне.
63. Правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні (аналогічні) правовідносини.
64. Неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.
65. При цьому, для спростування будь-якого висновку, наведеного у оскаржуваних судових рішеннях, скаржник має навести не особисті міркування щодо незаконності та необґрунтованості цих судових рішень, а довести, який саме висновок Верховного Суду щодо застосування конкретної норми права у подібних відносинах не врахували суди попередніх інстанцій з урахуванням встановлених ними обставин справи. 
66. Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанції (у розглядуваному випадку - судом апеляційної інстанції) норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
67. Зазначаючи про неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування такого стандарту доказування, як "вірогідність доказів", викладених у постановах Верховного Суду у справах № 924/233/18 та № 910/16505/19, скаржниця не наводить обґрунтування щодо подібності правовідносин у названих справах та справі, що переглядається, у контексті предмету і підстав спору, досліджуваних судами у зазначених справах доказів та встановлених фактичних обставин. 
68. Скаржниця виокремила з мотивувальної частини постанов Верховного Суду у справах № 924/233/18 та № 910/16505/19 визначення, в чому полягає суть стандарту доказування "вірогідність доказів" та його відмінність від іншого стандарту доказування - "достатність доказів". При цьому, скаржниця не конкретизувала, в чому полягає невідповідність висновків судів попередніх інстанцій згаданим висновкам Верховного Суду у справах № 924/233/18 та № 910/16505/19, натомість навела власні міркування щодо того, яким чином суди мали оцінити подані нею докази.
69 . Колегія суддів звертає увагу на те, що стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи, є важливим елементом змагальності процесу. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
70. Відповідно до частини другої статті 79 ГПК України питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
71. За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
72. Як зазначалося вище, суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а її повноваження обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16). 
73. У даному випадку судом касаційної інстанції не встановлено порушень порядку надання та отримання доказів, оцінку яким надано судами першої та апеляційної інстанції, а повноваженнями втручатися в оцінку доказів суд касаційної інстанції не наділений. 
74. Незгода скаржниці з наданою судами попередніх інстанцій оцінкою не може свідчити про порушення судами норм процесуального права та бути підставою для скасування ухвалених судових рішень.
75. Решта аргументів касаційної скарги ОСОБА_1 не спростовує наведеного у цій постанові та не доводить порушення або неправильного застосування судами попередніх інстанції норм матеріального та/або процесуального права чи неврахування під час ухвалення оскаржуваного судового рішення відповідних висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
76. Відносно доводів касаційної скарги ОСОБА_2 , які підтримані ОСОБА_1 , про порушення судом першої інстанції вимог частини п`ятнадцятої статті 32 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.
77.  Згідно з частиною першою статті 323 ГПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, що надійшла до суду, передається судді, колегії суддів, які визначаються у порядку, встановленому статтею 32 цього Кодексу.
78. Відповідно до абзацу першого частини п`ятнадцятої статті 32 ГПК України розгляд заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами здійснюється тим самим складом суду, який ухвалив рішення, що переглядається, якщо справа розглядалася суддею одноособово або у складі колегії суддів. Якщо такий склад суду сформувати неможливо, суддя або колегія суддів для розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами визначається в порядку, встановленому частиною першою цієї статті.
79. В частині першій статті 32 ГПК України передбачено, що визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-комунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених в частині другій статті 6 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ.
80. Як вбачається з матеріалів справи, аргументи касаційної скарги ОСОБА_2 в зазначеній частині обґрунтовані тим, що заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у відокремленому судовому провадженні розглянута судом першої інстанції у складі судді, що не розглядав ані справи про банкрутство ТОВ "Цемлайн", ані відокремленого позовного провадження за позовом ліквідатора ТОВ "Цемлайн" про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 спірного майна. Тому ОСОБА_2 вважає, що судове рішення за результатами розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 постановлене без урахування всіх суттєвих обставин справи щодо спірного майна, що унеможливило перевірку критеріїв нововиявлених обставин. При цьому скаржниця вказує про те, що матеріали основної справи судом не витребовувалися та не досліджувалися, суд фактично обмежився формальним аналізом доводів ОСОБА_1 без співставлення їх із встановленими судами у цій справі обставинами.
81. У питанні визначення судді Господарського суду Київської області, якому передано заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, колегія суддів враховує наступне.
82. Як вбачається з матеріалів справи, 25.07.2025 через систему "Електронний суд" від представника ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд за нововиявленими обставинами рішення місцевого господарського суду від 18.06.2021.
83. В частині другій статті 323 ГПК України визначено, що протягом п`яти днів після надходження заяви до суду суддя (суддя-доповідач) перевіряє її відповідність вимогам статті 322 цього Кодексу і вирішує питання про відкриття провадження за нововиявленими чи виключними обставинами, про що постановляє відповідну ухвалу.
84. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2025 суддю Лопатіна А.В. визначено для розгляду заяви у справі № 911/3730/16 (911/197/21). За змістом вказаного протоколу суддю Лутак Т. В., яка ухвалювала рішення від 18.06.2021 у цій справі, було виключено з розподілу за табелем.
85. Згідно з наданою до матеріалів справи ОСОБА_2 копією листа-відповіді керівника апарату Господарського суду Київської області від 23.04.2026 № 01-92/102/2026 на запит ОСОБА_2 б/н від 16.04.2026, суддя Лутак Т. В. перебувала у відпустці з 25.07.2025 по 08.08.2025 та з 09.08.2025 по 22.08.2025. 
86. Враховуючи, що на дату надходження заяви ОСОБА_1 до Господарського суду Київської області суддя Лутак Т. В. перебувала у відпустці, яка тривала до 22.08.2025, вона не могла приймати участь в автоматизованому розподілі між суддями судової справи (заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами), тому відповідний розподіл здійснено за правилами частини першої статті 32 ГПК України. 
87. Не здійснення автоматизованого розподілу справи та не визначення складу суду за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами до закінчення відпустки судді Лутак Т. В. (тобто протягом місяця з дати надходження заяви ОСОБА_1 ) прямо суперечить вищевказаним положенням статей 32, 323 ГПК України. 
88. Арбітражний керуючий Ігнатченко Ю. В. подавав місцевому господарському суду заяву про відвід судді Лопатіна А.В. від розгляду заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами у справі № 911/3730/16 (911/197/21).
89. Ухвалою суду від 10.09.2025 вказану заяву залишено без розгляду з підстав недотримання строку для заявлення відводу судді, встановленого частиною третьою статті 38 ГПК України. 
90. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 подала заяву, за змістом якої просила з?ясувати повноважність колегії суддів Північного апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Станік С.Р., судді: Козир Т. П., Майданевич А. Г.), а також підстави для самовідводу судді Господарського суду Київської області Лопатіна А. В. відповідно до пункту 4 частини першої статті 35 ГПК України.
91. Зі змісту оскаржуваної постанови апеляційного суду вбачається, що у контексті доводів заяви ОСОБА_2 щодо підстав для самовідводу судді Господарського суду Київської області Лопатіна А. В., суд апеляційної інстанції наголошував на тому, що апеляційна скарга не обґрунтована тією підставою, що розгляд заяви здійснювався неповноважним складом суду і в ухваленні оскаржуваного рішення брав участь суддя, відвід якому визнано обґрунтованим.
92. Також з посиланням на відповідні пункти Засад використання автоматизованої системи документообігу у Північному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2025, та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 11.11.2024 № 39, судом апеляційної інстанції проаналізовано порядок розподілу цієї справи між суддями та визначення складу колегії судів, яким ухвалювалася оскаржувана постанова від 03.03.2026, і не встановлено жодних порушень чи відсутності повноважень у визначеного складу колегії розглядати справу за відповідною апеляційною скаргою.
93. Таким чином, доводи касаційної скарги щодо порушення порядку визначення складу суду не знайшли свого підтвердження.
94. Посилання скаржниці на те, що місцевий господарський суд обмежився формальним аналізом доводів ОСОБА_1 без співставлення їх із встановленими судами у цій справі обставинами, колегія суддів відхиляє як такі, що не відповідають змісту оскаржуваних у цій справі рішень та зводяться до викладення скаржницею власних міркувань з приводу того, яку саме оцінку мали суди надати відповідним аргументам заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, попри те, що питання оцінки доказів та доводів учасників справи належить до компетенції суду (стаття 86 ГПК України).
95. У контексті доводів касаційної скарги про те, що місцевий господарський суд, розглядаючи заяву ОСОБА_1 , не витребовував та не досліджував матеріали основної справи, колегія суддів враховує, що ухвалою Господарського суду Київської області від 14.08.2025 витребувано у судді названого суду Лутак Т. В. матеріали справи № 911/3730/16 (911/197/21) за позовом ліквідатора ТОВ "Цемлайн" арбітражного керуючого Ігнатченка Ю. В. до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - АТ "Державний експортно-імпортний банк України" про витребування майна з чужого незаконного володіння.
96. Тобто, розгляд заяви ОСОБА_1 здійснювався місцевим господарським судом , а в подальшому ухвалене рішення переглядалося судом апеляційної інстанції з урахуванням матеріалів справи № 911/3730/16 (911/197/21).
97. До того ж, процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин.
98. Твердження в касаційній скарзі про те, що місцевий господарський суд мав не розглядати по суті заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та ухвалювати рішення про відмову у задоволенні заяви, а закрити провадження у зв`язку з відсутністю нововиявлених обставин та невідповідності поданої ОСОБА_1 заяви вимогам статті 320 ГПК України, є помилковим.
99. Наявність чи відсутність нововиявлених обставин як таких, про які зазначається у відповідній заяві, не підлягає з`ясуванню судом на етапі вирішення питання про відкриття провадження за нововиявленими обставинами, оскільки це стосується вирішення заяви по суті.
100. Згідно з положеннями частини третьої та четвертої статті 325 ГПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може:
1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;
2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;
3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.
У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.
101. Оскаржувані у цій справі рішення судів попередніх інстанцій відповідають наведеним процесуальним вимогам.
102. Твердження в касаційній скарзі щодо необхідності виключення з мотивувальної частини оскаржуваних рішень висновку про те, що ОСОБА_1 дізналася про обставини, вказані нею як нововиявлені, 25.06.2026, відхиляються колегією суддів, адже тобто це є складовою наведеного в заяві обґрунтування моменту, з якого заявниця стверджує, що їй стало відомо про існування нововиявлених обставин.
103. До того ж суд не наділений повноваженнями за заявника доповнювати відповідну заяву міркуваннями та обґрунтуванням підстав її подання, яких не виклав сам заявник. В іншому випадку вказане би призводило до порушення таких принципів господарського процесу, як змагальність та диспозитивність.
104. Так, у поданій заяві ОСОБА_1 вказала, що про нововиявлені обставини вона дізналась 25.06.2025 під час ухвалення постанови Верховного Суду від 25.06.2025 у справі № 873/223/21.
105. Врахувавши наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що заява ОСОБА_1 відповідно до пункту 1 частини другої статті 320 ГПК у України (сформована в системі "Електронний суд" 24.07.2025 та надійшла до суду першої інстанції 25.07.2025) подана в межах визначених строків. 
106. Наведені у касаційній скарзі ОСОБА_2 аргументи в цій частини за своїм змістом зводяться до заперечення існування нововиявлених обставин як таких, що стосується суті поданої заяви.
107. Доводи ОСОБА_2 у касаційній скарзі про те, що подання ОСОБА_1 заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є формою зловживання процесуальними правами, оскільки: спрямоване на повторний перегляд остаточного рішення; ґрунтується на обставинах, які вже були відомі; порушує принцип правової визначеності, відхиляється колегією суддів як необґрунтовані.
108. Решта аргументів касаційної скарги    ОСОБА_2 не спростовує висновків судів попередніх інстанцій про те, що ОСОБА_1 не надала доказів наявності нововиявлених обставин, що дають підстави для перегляду рішення суду у цій справі за нововиявленими обставинами, а наведені нею обставини не є такими, що відповідають пункту 1 частини другої статті 320 ГПК України, у зв`язку з чим суди правомірно відмовили у задоволенні вказаної заяви.
109. Відхиляючи доводи скаржниці, Суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі "Проніна проти України", в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Шевельов проти України").
110. Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційних скаргах доводів, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх зміни чи скасування, тому касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг 
111. Згідно із частиною третьою статті 304 ГПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
112. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.
113. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
114. Оскільки наведені скаржниками підстави касаційного оскарження не підтвердилися під час касаційного провадження, касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення у цій справі - без змін.
115. У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційних скарг, витрати по сплаті судового збору за їх подання покладаються на скаржників.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2026 та ухвалу Господарського суду Київської області від 08.10.2025 у справі № 911/3730/16 (911/197/21) залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Васьковський

Судді К. М. Огороднік 

В. Я. Погребняк