№ 207/3248/26 
№ 2-о/207/62/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2026 року м.Кам`янське
Південний районний суд м.Кам`янського у складі:
головуючого судді: Притуляка С.А. 
за участю секретаря судового засідання Ткаченко К.К.
представника заявника - ОСОБА_1 
представника заінтересованої особи – Мішиної Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, відділ №14 у місті Кам`янському,
про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, , -
ВСТАНОВИВ:
Заявник - ОСОБА_2 звернувся до Південного районного суду м.Кам`янське Дніпропетровської області з заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року. 
Мотивуючи заяву, ОСОБА_2 посилається на те, що він звернувся із заявою N? H-55/6/1222-26 від 06.05.20206 року щодо видачі паспорта громадянина України до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області відділ N?14 у м. Кам?янському. На вищевказану заяву заявник отримав лист N? H-55/6/1222-26/1222/8475-26 від 12.05.2026 року про те, що йому відмовлено у видачі паспорта громадянина України, через неможливість встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року та зазначено про необхідність звернутись до суду для встановлення юридичного факту постійного проживання за станом на 24 серпня1991 року на території України. ОСОБА_2 зазначає, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Софивка, Софіївського району Дніпропетровської області, батько ОСОБА_3 , українець, мати ОСОБА_4 , українка, що підтверджується свідоцтвом про народження виданим 02 січня 1962 року Софіївським райбюро РАГС Дніпропетровської області, серія НОМЕР_1 . З часу народження і до сьогоднішнього часу заявник постійно проживав на території України, за кордон ніколи не виїжджав, що підтверджується актом про проживання від 26.05.2026 року згідно якого вбачається факт проживання з 1991 року по теперішній час, виданого за місцем проживання. 12 травня 1980 року Заявнику був виданий військовий квиток серія НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому зазначена його національність «українець». Згідно розділу ІІ цього військового квитка ОСОБА_2 призовною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 визнаний придатним до стройової служби та покликаний на дійсну військову службу та направлений у частину 13 травня 1980 року. 24 травня 1982 року на підставі пр. МО СССР N?85 від 28.03.1982 року звільнений в запас в ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно розділу VIII військового квитка, ОСОБА_2 08.06.1982 року прийнятий на облік Дніпродзержинським МВК Дніпропетровської області, 09.07.1982 року знятий з обліку. 14.07.1982 року прийнятий на облік Лозоватською сільрадою П?ятихатського району Дніпропетровської області, 14.02.1990 року знятий з обліку. 16.02.1990 року прийнятий на облік ІНФОРМАЦІЯ_4 , а 01.12.1992 року знятий з обліку. 08.12.1992 року прийнятий на облік ІНФОРМАЦІЯ_5 . Записи у військовому квитку Заявника підтверджують його постійне проживання на території України з 1980 року по 1992 рік. Крім того, факт постійного проживання заявника на території України, підтверджуєтьсяактом N? 78/01-15 від 26.05.2026 року, складеним відділом з питань інфраструктурного Карнаухівського Старостинського округу Кам?янської міської ради, яким підтверджу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 фактично проживає (без реєстрації з 1991 року і по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 , що підтвержують ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
В час коли проводився загальний обмін паспортів громадян колишнього СРСР на паспорти громадянина України, заявник не звернувся до відповідних органів, оскільки загубив паспорт громадянина СРСР, а наразі не має можливості отримати паспорт громадянина України, який необхідний йому для реалізації своїх прав, без рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України.
В судовому засіданні представник заявника підтримала заяву та просила її задовольнити.
Представник заінтересованої особи залишила вирішення питання щодо встановлення факту на розсуд суду, пояснивши, що відділ міграційної служби, відмовляючи заявникові у видачі паспорту, діяв у відповідності до норм чинного законодавства та врахував не надання заявником всіх необхідних для видачі паспорту документів.
Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Софивка, Софіївського району Дніпропетровської області, батько ОСОБА_3 , українець, мати ОСОБА_4 , українка, що підтверджується свідоцтвом про народження виданим 02 січня 1962 року Софіївським райбюро РАГС Дніпропетровської області, серія НОМЕР_1 .
Як вбачається з військового квитку серія НОМЕР_2 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 призовною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 визнаний придатним до стройової служби та покликаний на дійсну військову службу та направлений у частину 13 травня 1980 року. 24 травня 1982 року на підставі пр. МО СССР N?85 від 28.03.1982 року звільнений в запас в ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно розділу VIII військового квитка, ОСОБА_2 08.06.1982 року прийнятий на облік Дніпродзержинським МВК Дніпропетровської області, 09.07.1982 року знятий з обліку. 14.07.1982 року прийнятий на облік Лозоватською сільрадою П?ятихатського району Дніпропетровської області, 14.02.1990 року знятий з обліку. 16.02.1990 року прийнятий на облік ІНФОРМАЦІЯ_4 , а 01.12.1992 року знятий з обліку. 08.12.1992 року прийнятий на облік ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2026/008254786 від 21.05.2026р., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , був зареєстрований з 16.02.1990 року по 04.12.1992р. за адресою: АДРЕСА_1 . Аналогічні відомості містяться й в витягу з будинкової книги.
Сукупність наданих заявником та досліджених судом доказів дають достатні підстави для висновку про те, що заявник дійсно постійно проживав на території України станом на 24.08.1991 року.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.
Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України"(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).
Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.
Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991року №1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).
Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.
Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.
Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.
Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 13 листопада 1991 року проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року (підпункт «в» пункту 9 Порядку).
Відтак, враховуючи доведеність факту постійного проживання ОСОБА_2 на території України станом на 24.08.1991 року, а також відсутність іншого шляху встановлення цього факту, а його встановлення необхідно заявнику для подальшого звернення для отримання паспорта громадянина України, суд вважає за необхідне заяву задовольнити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 263-265, 293, 315, 317, 319, 354 ЦПК України, Законом України «Про громадянство України», суд
УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, заінтересовані особи: Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, відділ №14 у місті Кам`янському – задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця с. Софіївка, Софіївського району Дніпропетровської області, на території України станом на 24.08.1991 року.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:        Притуляк С.А.