Дата документу  Справа № 314/2235/26 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №314/2235/26    Головуючий у 1 інст. Кіяшко В.О.,
Провадження №33/807/936/26     Доповідач у 2 інст. Кононенко Т.О.

ПОСТАНОВА
іменем України

17 липня 2026 року       м. Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Кононенко Т.О., за участю секретаря судових засідань Мальованної А.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 — адвоката Сашкова М.В. на постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 травня 2026 року щодо  ОСОБА_1 ,
за участю:
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,
представника ОСОБА_1 – адвоката Сашкова М.В.,
прокурора Пересади Ю.І.,
установив:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який працює сільським головою Матвіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий Вільнянським РВ УМВС України в Запорізькій області 27.06.2002, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок, а також стягнуто судовий збір у розмірі 665 гривень 60 копійок. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді сільського голови Матвіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області, в порушення вимог ч. 4 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» (далі — Закон), несвоєчасно повідомив Національне агентство про суттєві зміни у майновому стані шляхом внесення інформації до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у зв`язку з продажем майна, а саме продажем рухомого майна (транспортний засіб HONDA ACCORD, який належав ОСОБА_1 ) на суму 624 279 (шістсот двадцять чотири тисячі двісті сімдесят дев`ять) гривень 00 копійок, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2025 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.
Обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, на думку суду першої інстанції, підтверджувалися відповідними доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення № 116 від 22.04.2026 року; особовою карткою № 1 на ім`я ОСОБА_1 , копіями документів на запит з архіву; копією договору купівлі-продажу транспортного засобу від 19.08.2025; копією договору комісії; результатом пошуку-13, в якому відображено подання декларації про суттєві зміни 09.03.2026.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 — адвокат Сашков М.В. подав апеляційну скаргу, яка містить прохання скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, зазначає, що до адміністративної відповідальності притягнуто не посадову особу – сільського голову ОСОБА_1 , а фізичну особу. Протокол про адміністративне правопорушення має право складати виключно НАЗК, а не поліція. Посада сільського голови (віднесена до 5-ї або 4-ї категорії) не належить до посад, які займають відповідальне або особливо відповідальне становище, що є обов`язковою умовою для притягнення за цією статтею. Зазначає, що постанова суду містить внутрішні суперечності, які, згідно із законом, мають тлумачитися на користь особи, що притягується до відповідальності.
Суд не врахував порушення статті 254 КУпАП при складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Згідно із законом, протокол має бути оформлений не пізніше 24 годин із моменту виявлення правопорушення. Оскільки в цій справі протокол було складено зі значною затримкою після дати виявлення, це суперечить вимогам законодавства та сталій судовій практиці, через що такий документ не може вважатися належним доказом.
Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає вину ОСОБА_1 недоведеною поза розумним сумнівом допустимими та достовірними доказами.
Позиції учасників апеляційного провадження
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, зазначив, що у нього не було умислу на неподання повідомлення НАЗК про суттєві зміни в майновому стані, а відповідно — відсутня суб`єктивна сторона складу корупційного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.
Захисник ОСОБА_1 — адвокат Сашков М.В. підтримував доводи апеляційної скарги в повному обсязі, висловлював незгоду з рішенням суду першої інстанції та просив його скасувати, закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та наполягала на тому, що постанова суду першої інстанції є цілком законною та скасуванню не підлягає. Зауважила, що протокол складений уповноваженою на те посадовою особою за погодженням з прокурором.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції
Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржувану постанову в межах поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді, згідно зі ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.
Положення ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпеченню права на свободу та особисту недоторканність, презумпції невинуватості та забезпеченню доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі; чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Згідно із ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді сільського голови Матвіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області, на порушення вимог ч. 4 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» (далі — Закон) несвоєчасно повідомив Національне агентство про суттєві зміни у майновому стані шляхом внесення інформації до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у зв`язку з продажем майна, а саме продажем рухомого майна (транспортний засіб HONDA ACCORD, який належав ОСОБА_1 ) на суму 624 279 (шістсот двадцять чотири тисячі двісті сімдесят дев`ять) гривень 00 копійок, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня 2025 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.
Так, відповідно до рішення Матвіївської сільської ради восьмого скликання «Про підсумки виборів та початок повноважень Матвіївського сільського голови» № 2 від 24.11.2020 року, яким вирішено заслухати складання присяги посадовою особою місцевого самоврядування — Матвіївським сільським головою ОСОБА_1 та вважати його таким, що вступив на посаду; присвоєно Матвіївському сільському голові Запорізького району Запорізької області ОСОБА_1 7 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах четвертої категорії посад.
Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що сільський, селищний, міський голова обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі. Строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових місцевих виборах, визначається Конституцією України.
Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження новообраного сільського, селищного, міського голови починаються з моменту складення ним присяги відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» на пленарному засіданні відповідної сільської, селищної, міської ради, на якому відповідною територіальною виборчою комісією були оголошені рішення щодо його обрання та реєстрації.
Посади міських (міськрайонного значення) голів, селищних і сільських голів віднесені до Переліку посад з високим та підвищеним рівнем корупційних ризиків, який затверджений наказом НАЗК від 06 листопада 2023 року № 249/23.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що за таких обставин ОСОБА_1 , будучи Матвіївським сільським головою, є суб`єктом декларування, який займає посаду, пов`язану з високим рівнем корупційних ризиків.
Згідно з ч. 4 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції» у разі суттєвої зміни у майновому стані суб`єкта декларування, а саме отримання доходу, придбання майна або здійснення видатку на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу, придбання майна або здійснення видатку зобов`язаний повідомити про це Національне агентство. Зазначена інформація вноситься до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та оприлюднюється на офіційному вебсайті Національного агентства. Положення частини четвертої цієї статті застосовуються до суб`єктів декларування, які є службовими особами, що займають відповідальне та особливо відповідальне становище, а також суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, відповідно до статті 51-3 цього Закону.
Суб`єктами правопорушень, визначених частиною другою статті 172-6 КУпАП, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані є суб`єкти декларування, які є службовими особами, що займають відповідальне та особливо відповідальне становище, а також суб`єкти декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, відповідно до статті 51-3 Закону України "Про запобігання корупції".
Той факт, що особа є фізичною особою за цивільним правом, не виключає її статусу посадової особи у публічно-правових відносинах з високим рівнем корупційних ризиків. Саме в силу займаної посади вона є суб`єктом адміністративної відповідальності за ст. 172-6 КУпАП.
З огляду на вищезазначене, доводи апелянта про те, що до адміністративної відповідальності притягнуто фізичну особу, а не посадову, є безпідставними, оскільки саме цей статус визначає її як суб`єкта відповідальності за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.
Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 09 березня 2026 року о 15:59 подав повідомлення про суттєві зміни в майновому стані (далі — Повідомлення) шляхом заповнення відповідної форми на офіційному вебсайті Національного агентства з питань запобігання корупції.
У вказаному повідомленні ОСОБА_1 зазначив, що 19.08.2025 року він отримав дохід від продажу рухомого майна в розмірі 624 279 грн, джерелом доходу зазначив ТОВ «Бахмут-Авто».
Відповідно до договору комісії № 7729/25/1/000345 від 14.05.2025 року між ОСОБА_1 («комітент») та ТОВ «Бахмут-Авто» («комісіонер») укладено договір про продаж транспортного засобу, який належить ОСОБА_1 , марки HONDA ACCORD. Визначено вартість у розмірі 624 279 (шістсот двадцять чотири тисячі двісті сімдесят дев`ять) гривень 00 копійок.
19.08.2025 року між ТОВ «Бахмут-Авто» та фізичною особою ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7729/25/000563. Предметом вказаного договору є транспортний засіб HONDA ACCORD (який належав ОСОБА_1 ), вартість транспортного засобу відповідно до п. 3 договору склала 624 279 (шістсот двадцять чотири тисячі двісті сімдесят дев`ять) гривень 00 копійок.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу встановлено у розмірі 3028 гривень.
Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції»: «у разі отримання доходу на суму, яка перевищує 50 прожиткових мінімумів (50 ПМ х 3028 гривень = 151 400 гривень), встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зазначений суб`єкт у десятиденний строк з моменту отримання доходу зобов`язаний повідомити про це Національне агентство», ОСОБА_1 повинен був подати повідомлення про суттєві зміни в майновому стані до 28.08.2025 року включно, натомість таке повідомлення ОСОБА_1 подав 09.03.2026 року, що відповідно є порушенням вимог ч. 4 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції».
Тобто ОСОБА_1 19.08.2025 року отримав дохід у розмірі 624 279 (шістсот двадцять чотири тисячі двісті сімдесят дев`ять) гривень 00 копійок, що перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб станом на 01 січня 2025 року.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 про отримання 19.08.2025 року вказаного доходу в сумі, що станом на 01 січня 2025 року перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб, повідомив НАЗК пізніше ніж у десятиденний строк з моменту його отримання, а саме: 09 березня 2026 року, тобто несвоєчасно.
Частиною 2 ст. 172-6 КУпАП передбачена відповідальність за неповідомлення або несвоєчасне повідомлення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, про суттєві зміни у майновому стані.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не виконав вимоги ч. 4 ст. 52 Закону України «Про запобігання корупції», у зв`язку з чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 172-6 КУпАП.
Поважних причин, які б перешкоджали поданню декларації про суттєві зміни у майновому стані, за вищезазначеними фактами не встановлено.
Доводи апелянта про відсутність умислу в діях  ОСОБА_1 не є підставою для звільнення останнього від відповідальності, оскільки суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.
Перевіряючи твердження апелянта про те, що протокол складено неуповноваженою особою, суд зазначає таке.
Відповідно до абз. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» та п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», органи поліції є спеціально уповноваженими суб`єктами у сфері протидії корупції та відповідно до пп. 4, 12 пункту 4 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою КМУ від 23.10.2015 за № 877, у межах своєї компетенції здійснюють заходи щодо виявлення, документування та припинення пов`язаних з корупцією правопорушень, у тому числі вчинених особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Отже, протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-6 КУпАП щодо ОСОБА_1 складено уповноваженою на те особою відповідно до положень ч. 1 ст. 255 КУпАП, і він відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про порушення вимог частини другої статті 254 КУпАП є необґрунтованими, оскільки ґрунтуються на ототожненні моменту отримання уповноваженою особою окремих відомостей про можливе правопорушення з моментом виявлення особи, яка його вчинила.
Зміст частини другої статті 254 КУпАП свідчить, що перебіг 24-годинного строку для складання протоколу пов`язується саме з моментом виявлення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а не з моментом надходження первинної інформації чи початком перевірки відповідних обставин.
Як убачається з матеріалів справи, до складання протоколу уповноваженою особою здійснювалися збір, перевірка та оцінка доказів, необхідних для встановлення всіх елементів складу адміністративного правопорушення, а також підтвердження причетності конкретної особи до його вчинення. Лише після аналізу зібраних матеріалів у їх сукупності уповноважена особа дійшла висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, що й було зафіксовано у протоколі № 116 від 22 квітня 2026 року.
Такий підхід узгоджується з правовою позицією, викладеною в листі Верховного Суду від 09.04.2021 № 1089/0/2-21, відповідно до якої до моменту складання протоколу уповноважена особа володіє лише відомостями про окремі ознаки можливого правопорушення, тоді як факт наявності в діянні складу адміністративного правопорушення встановлюється саме під час складання протоколу. Саме з цього моменту слід обчислювати строк, передбачений статтею 254 КУпАП.
При цьому апелянтом не наведено жодних належних і допустимих доказів того, що склад адміністративного правопорушення був встановлений уповноваженою особою раніше, ніж 22 квітня 2026 року, або що саме до цієї дати органом було остаточно виявлено особу, яка вчинила правопорушення. Саме по собі отримання окремих документів чи проведення перевірочних заходів не свідчить про початок перебігу 24-годинного строку, передбаченого частиною другою статті 254 КУпАП.
Отже, підстави вважати, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог частини другої статті 254 КУпАП, відсутні, а доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Інших доводів, які б спростовували правильність висновків судді, в апеляційній скарзі не наведено.
Підстав для скасування чи зміни оскаржуваної постанови судді апеляційний суд не вбачає.
За таких обставин суд першої інстанції згідно з вимогами ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчиненого правопорушення і ухвалив постанову, зміст якої відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,
ухвалив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 — адвоката Сашкова М.В. залишити без задоволення.
Постанову судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 травня 2026 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її ухвалення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду       Т.О. Кононенко