ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2026	м. Дніпро	Справа № 904/3891/25	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Цибульської К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
За позовом керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра, м. Дніпро в інтересах держави в особі позивача-1: Дніпровської міської ради, м. Дніпро;
позивача-2: Східного офісу Держаудитслужби, м. Дніпро 
до відповідача-1: Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, м. Дніпр;
відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Група "Капітал Строй", м. Львів 
про визнання недійсним договору та додаткових угод, застосування наслідків недійсності та стягнення грошових коштів у сумі 181 269 698 грн 56 коп. 

Представники:
Прокурор: Масенко А.О., посвідчення, прокурор;
від позивача-1:Пастернак В.В., виписка ЄДР, самопредставництво;
від позивача-2: не з`явивсям;
від відповідача-1: Чіняєва О.М., ордер, адвокат;
від відповідача-2 не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:
Керівник Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі позивача-1: Дніпровської міської ради та позивача-2: Східного офісу Держаудитслужби звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом №53-4420вих-25 від 16.07.2025, в якому просить:
- визнати недійсним договір про надання послуг з різних видів ремонту і технічного обслуговування (ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013, аварійне обслуговування внутрішньо-будинкових мереж водопостачання, водовідведення та електропостачання) від 15.01.2020 № 01/2020, укладений між Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради та ТОВ "Група "Капітал Строй";
- визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 22.12.2020 до договору № 01/2020 від 15.01.2020, укладену між Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради та ТОВ "Група "Капітал Строй";
- визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 03.02.2021 до договору № 01/2020 від 15.01.2020, укладену між Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради та ТОВ "Група "Капітал Строй";
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Група "Капітал Строй" на користь Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради 181 269 698 грн 56 коп., а з Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради одержані ним за рішенням суду 181 269 698 грн 56 коп. стягнути в дохід держави.
Судові витрати прокурор просить покласти на відповідачів. 

Позов мотивовано тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Група "Капітал Строй", маючи намір щодо отримання незаконного права на укладення договору з метою одержання прибутку, порушуючи інтереси держави та суспільства, а також інших учасників ринкових відносин, усвідомлюючи протиправність таких дій, їх суперечність інтересам держави і суспільства, прагнучи та свідомо допускаючи настання протиправних наслідків, узяло участь у проведенні конкурентної процедури закупівлі, знівелювавши змагальність у ній, внаслідок чого отримало бюджетні кошти в сумі 181 269 698 грн 56 коп.
На думку прокурора, вищенаведене свідчить про наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю "Група "Капітал Строй" умислу на укладення спірного договору, який суперечить інтересам держави й суспільства, з метою отримання прибутку.
Ураховуючи наявність умислу лише у Товариства з обмеженою відповідальністю "Група "Капітал Строй", як сторони оспорюваного договору, одержані ним 181 269 698 грн 56 коп. за цим правочином повинні бути повернуті іншій стороні договору (Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради), а отримані ним за рішенням суду кошти - стягнуті в дохід держави.

Ухвалою суду від 22.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено підготовче засідання на 26.08.2025. 

07.08.2025 від відповідача-1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій останній вказує на те, що наведені керівником прокуратури обставини про притягнення ТОВ «ГРУПА «КАПІТАЛ СТРОЙ» та ТОВ «Комунальник» до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції не можуть свідчити про невідповідність оспорюваного правочину інтересам держави та не впливають на його дійсність.
Посилаючись на усталену судову практику Верховного суду у відповідній категорії справ, відповідача-1 звертає увагу суду на те, що укладаючи Договір Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради діяв добросовісно, не маючи наміру (умислу) на настання протиправних наслідків, метою укладення якого, для Департаменту, було отримання якісних послуг в рамках чинного законодавства.
Так, задля реалізації поставленої мети Департаментом (Відповідачем – 1, Замовником) було проведено торги на закупівлю робіт: «ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013, Аварійне обслуговування внутрішньо-будинкових мереж водопостачання, водовідведення та електропостачання», за ідентифікаторами закупівель в системі «Prozzoro» №UA-2019-11-15-000259-b.
При цьому, Відповідач – 1, під час проведення відповідної закупівлі, зокрема при перевірці наявності/відсутності визначених законодавством підстав для відхилення тендерної пропозиції учасника, не допустило жодних порушень вимог Закону "Про публічні закупівлі".
Так, спірний договір є виконаним та претензій по якості наданих послуг у Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради не було.
Поряд з цим підкреслюємо, що для суб`єктів господарювання, якими порушено норми Закону "Про захист економічної конкуренції", зокрема у разі вчинення ними антиконкурентних узгоджених дій, чинним законодавством передбачена відповідальність у вигляді штрафу (ст.52 Закону "Про захист економічної конкуренції") та певні обмеження щодо прийняття участі у процедурах закупівлі протягом наступних трьох років після притягнення до відповідальності за вчинення таких дій (п.4 ч.1 ст.17 Закону "Про публічні закупівлі").
Враховуючи вищевикладене, відповідача-1 вважає, що відсутні підстави для визнання наведеного правочину недійсним та застосування наслідків такої недійсності.

12.08.2025 прокурором до суду надано відповідь на відзив, в якій останній з доводами відповідача-1, викладеними у відзиві на позов, не погоджується, та зазначає про те, що оскільки у ТОВ «ГРУПА «КАПІТАЛ СТРОЙ» був умисел на порушення інтересів держави і такий умисел був лише з його боку (Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради не був учасником змови), то замість загальної реституції у порядку ч. 1 ст. 216 ЦК України мають застосовуватися спеціальні наслідки недійсності правочину, передбачені ч. 3 ст. 228 ЦК України.
Прокурор вважає, що ним у встановленому Законом порядку, з посиланням на відповідні письмові докази та нормативні акти, доведено вчинення Відповідачем-2 протиправних дій у сфері економічної конкуренції, що призвели до усунення конкуренції під час спірної закупівлі, порушення прямих норм Конституції України та норм інших нормативних актів, повне та неухильне дотримання яких становить фундаментальну основу державного інтересу.
Разом із тим, позовна вимога про визнання виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача.

22.08.2025 від позивача-2 до суду надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи.

26.08.2025 від відповідача-1 до суду надійшло клопотання про зупинення розгляду справи, в якій останній просить суд зупинити провадження у справі № 904/3891/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду справи № 922/3456/23. 

У підготовче засідання 26.08.2025 прокурор, відповідачі - 1, 2 та позивач-1 явку повноважних представників не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили. 

Ухвалою суду від 26.08.2025 відкладено підготовче засідання на 16.09.2025.

05.09.2025 від прокурора до суду через систему "Електронний суд" надійшли письмові пояснення на клопотання відповідача-1 про зупинення провадження у справі, в яких останній не заперечує щодо задоволення вказаного клопотання та вважає його обґрунтованим. 

11.09.2025 від позивача-2 до суду через систему "Електронний суд" надійшли письмові пояснення на клопотання відповідача-1 про зупинення провадження у справі, в яких останній не заперечує щодо задоволення вказаного клопотання та вважає його обґрунтованим. 

У підготовче засідання, що відбулося 16.09.2025 не з`явилися представники позивача-1 та відповідачів - 1,2. 

Ухвалою суду від 16.09.2025 клопотання Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про зупинення провадження у справі - задоволено.
Зупинено провадження у справі №904/3891/25 на період до перегляду судового рішення у подібних правовідносинах Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №922/3456/23.
Зобов`язано сторони повідомити суд про наявність підстав для поновлення провадження у справі.

30.12.2025 від відповідача-1 до суду надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, в якому останній зазначає про те, що 19.12.2025 Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №922/3456/23 було винесено рішення, яким касаційні скарги Спеціалізованого комунального підприємства "Харківзеленбуд" Харківської міської ради та Приватного підприємства "ЛСВ Моноліт" задоволено. 
Рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 у справі №922/3456/23 скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради та Північно-Східного офісу Держаудитслужби. 

Ухвалою суду від 13.01.2026 поновлено провадження у справі № 904/3891/25.
Підготовче засідання призначено на 29.01.2026.

29.01.2026 від відповідача-1 подано до суду клопотання про розгляд справи без участі представника. 
У засідання, 29.01.2026 відповідач-2 явку повноважного представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

У підготовчому засіданні, що відбулося 29.01.2026 прокурор заявив клопотання про відкладення підготовчого засідання на іншу дату. 

Ухвалою суду від 29.01.2026 підготовче засідання відкладено на 12.02.2026.

12.02.2026 судове засідання не відбулося, у зв`язку з плановими відключеннями світла, які встановлені графіком відключення (офіційний сайт ДТЕК, черга 5.1).
Акт від 12.02.2026 долучений до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 12.02.2026 підготовче засідання відкладено на 05.03.2026. 

У підготовче засідання 05.03.2026 позивач-1, та відповідачі-1,2, явку повноважних представників не забезпечили, будучи повідомлені належним чином.
У засіданні прокурор та позивач-2 не заперечували щодо продовження строку на 30 днів.

Ухвалою суду від 05.03.2026 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів; відкладено підготовче засідання на 02.04.2026.

19.03.2026 від позивача-1 до суду надійшли письмові пояснення.

02.04.2026 від відповідача-1 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності учасника справи.

02.04.2026 підготовче засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Рудь І.А. на лікарняному.
Після усунення вказаних обставин (перебування головуючого судді на лікарняному), господарський суд вважає за необхідне призначити розгляд справи у підготовчому засіданні.

Ухвалою суду від 13.04.2026 підготовче засідання призначено на 28.04.2026. 

27.04.2026 від відповідача-1 до суду надійшла заява про розгляд справи без участі. 

У підготовчому засіданні представники сторін не заперечували щодо закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті. 

Ухвалою суду від 29.04.2026 закрито підготовче провадження; справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 14.05.2026.

11.05.2026 від відповідача-1 надійшла до суду заява про розгляд справи без участі. 

У судове засідання 14.05.2026 позивач-1 та відповідачі-1,2, явку повноважних представників не забезпечили.
У засіданні прокурор заявив клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з необхідністю підготування письмового клопотання про залишення позову без розгляду.
Представник позивача не заперечував проти відкладення розгляду справи. 

Ухвалою суду від 14.05.2026 судове засідання відкладено на 25.06.2026.

21.05.2026 та 16.06.2026 від відповідача-1 надійшла до суду заява про розгляд справи без участі представника. 

У судове засідання 25.06.2026 позивач-2 та відповідачі-1,2, явку повноважних представників не забезпечили.

Ухвалою суду від 25.06.2026 розгляд справи відкладався до 07.07.2026.

У судове засідання 07.07.2026 позивач-2 та відповідач-2 явку повноважних представників не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідачі правом на подання відзиву на позов з викладенням письмових пояснень у межах визначеного законом і судом строків не скористався, клопотань про необхідність витребування доказів чи прийняття від нього додаткових доказів не заявляв, як не заявляв і про бажання надати власні пояснення по суті спору.
Про розгляд справи відповідач повідомлявся належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки про доставлення ухвал суду до електронного кабінету відповідача.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вважає, що в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
У матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами без участі представників позивача-1,2, відповідача та третьої особи.

У судовому засіданні 07.07.2026 прокурор та представник позивача-1 підтримали позовні вимоги, просив їх задовольнити, представник відповідача-1 проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі. 

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено скорочене рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, позивача-1 та відповідача-1, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, - 

ВСТАНОВИВ:
Звертаючись з даним позовом прокурор вказує на те, що Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради у листопаді 2019 року проведено закупівлю ДСТУ Б.Д.1.1– 1:2013, аварійного обслуговування внутрішньо-будинкових мереж водопостачання, водовідведення та електропостачання (ДК 021:2015: 50800000-3 — послуги різних видів ремонту і технічного обслуговування, ідентифікатор закупівлі: UA-2019-11-15-000259-b).
Очікувана вартість предмета закупівлі становила 160 000 000,00 грн.
Участь у вказаній закупівлі приймали 2 учасники: ТОВ «ГРУПА «КАПІТАЛ СТРОЙ» та ТОВ «КОМУНАЛЬНИК».
Враховуючи, що найбільш економічно вигідною виявилася тендерна пропозиція ТОВ «ГРУПА «КАПІТАЛ СТРОЙ», електронною системою закупівель вона розкрита першою, що підтверджується формою протоколу розкриття тендерних пропозицій.
Рішенням засідання тендерного комітету Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, оформленим протоколом від 27.12.2019 № 91, визнано переможцем ТОВ «ГРУПА «КАПІТАЛ СТРОЙ», пропозиція якого відповідала кваліфікаційним критеріям та економічно вигідною з ціною 152 982 890,04 грн.
За результатами проведених торгів 15.01.2020 між Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради та ТОВ «ГРУПА «КАПІТАЛ СТРОЙ» укладено договір про надання послуг з різних видів ремонту і технічного обслуговування (ДСТУ Б.Д.1.1– 1:2013, аварійне обслуговування внутрішньо-будинкових мереж водопостачання, водовідведення та електропостачання) № 01/2020.
Згідно пункту 3.2 договору № 01/2020 загальна сума договору становить 152 982 890,04 грн з ПДВ.
Розрахунки за Договором проводяться до 5-го числа місяця, наступного за звітним. Виконавець дає Замовнику акт наданих послуг або виконаних робіт форми КБ-2В та довідок про вартість і витрати форми КБ-3 (далі-Акт) і рахунок на оплату. Замовник підписує Акт, засвідчує підпис печаткою і у 3- денний термін повертає один примірник Акту Виконавцю.
Розрахунки проводяться Замовником по факту надходження бюджетних коштів у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця протягом десяти днів з дати підписання Сторонами Акту (п. 4.1 Договору).
Даний договір вступає в силу з дня його підписання та діє до 31.12.2020, а в частині проведення розрахунків до повного їх здійснення (п. 10.1 Договору).
Джерелом фінансування зазначеного договору були кошти міського бюджету відповідно до Програми реформування та розвитку житлового господарства м. Дніпра на 2020-2024 роки, затвердженої рішенням Дніпровської міської ради від 30.03.2016 № 18/5.
Надалі, сторонами укладено додаткову угоду № 1 від 22.12.2020, якою продовжено строк дії договору № 01/2020 від 15.01.2020 до проведення процедури закупівлі у наступному році, в обсязі, що не перевищує 20 % суми визначеної в договорі до 30.04.2021.
Додатковою угодою № 2 від 03.02.2021 сторони дійшли згоди про оплату за надані послуги у січні 2021 року на суму 28 286 808,52 грн з ПДВ.
Згідно офіційного державного вебпорталу з відкритими даними про використання розпорядниками та одержувачами публічних коштів державного та місцевих бюджетів https://spending.gov.ua, ТОВ «ГРУПА «КАПІТАЛ СТРОЙ» за спірним договором одержано грошові кошти в сумі 181 269 698,56 грн, відповідно наступних трансакцій:
- № 162051649 від 05.02.2020 про перерахунок коштів в розмірі 11 099 826,82 грн;
- № 160811438 від 04.03.2020 про перерахунок коштів в розмірі 12 899 480,94 грн;
- № 166839609 від 03.04.2020 про перерахунок коштів в розмірі 12 731 519,53 грн;
- № 169440626 від 13.05.2020 про перерахунок коштів в розмірі 12 748 869,29 грн;
- № 171401201 від 03.06.2020 про перерахунок коштів в розмірі 12 750 874,63 грн;
- № 174252187 від 07.07.2020 про перерахунок коштів в розмірі 12 747 634,61 грн;
- № 176736281 від 04.08.2020 про перерахунок коштів в розмірі 12 803 410,68 грн;
- № 179352518 від 04.09.2020 про перерахунок коштів в розмірі 12 933 180,62 грн;
- № 182361233 від 05.10.2020 про перерахунок коштів в розмірі 13 009 951,57 грн;
- № 185780727 від 06.11.2020 про перерахунок коштів в розмірі 4 375 744,64 грн;
- № 185861650 від 09.11.2020 про перерахунок коштів в розмірі 4 375 744,65 грн;
- № 185988755 від 10.11.2020 про перерахунок коштів в розмірі 4 375 744,65 грн;
- № 188913982 від 07.12.2020 про перерахунок коштів в розмірі 2 700 000,00 грн;
- № 188942500 від 08.12.2020 про перерахунок коштів в розмірі 2 900 000,00 грн;
- № 189288699 від 10.12.2020 про перерахунок коштів в розмірі 3 040 137,24 грн;
- № 190035377 від 16.12.2020 про перерахунок коштів в розмірі 2 200 000,00 грн;
- № 190035379 від 16.12.2020 про перерахунок коштів в розмірі 2 299 394,64 грн;
- № 189113222 від 09.12.2020 про перерахунок коштів в розмірі 2 950 000,00 грн;
- № 189113224 від 09.12.2020 про перерахунок коштів в розмірі 2 400 000,00 грн;
- № 189113225 від 09.12.2020 про перерахунок коштів в розмірі 2 850 000,00 грн;
- № 191021208 від 23.12.2020 про перерахунок коштів в розмірі 2 400 000,00 грн;
- № 191381903 від 24.12.2020 про перерахунок коштів в розмірі 2 391 375,53 грн;
- № 194301448 від 05.02.2021 про перерахунок коштів в розмірі 28 286 808,52 грн (за додатковою угодою № 2 від 03.02.2021).
Рішенням адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 54/17-р/к від 30.03.2023 у справі № 54/30-20 визнано, що ТОВ «ГРУПА «КАПІТАЛ СТРОЙ» та ТОВ «КОМУНАЛЬНИК» під час участі у закупівлі UA-2019-11-15-000259-b вчинили порушення, передбачене п. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у виді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів тендеру (торгів), шляхом узгодження ними своїх дій під час підготовки та участі у проведенні вказаної закупівлі.
Вказаним рішенням до ТОВ «ГРУПА «КАПІТАЛ СТРОЙ» та ТОВ «КОМУНАЛЬНИК» застосовано штрафні санкції. Указане рішення (за винятком конфіденційних даних та інформації з обмеженим доступом) оприлюднене на офіційному вебсайті Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.
Під час розгляду даної справи встановлено наступну узгоджену поведінку ТОВ «ГРУПА «КАПІТАЛ СТРОЙ» та ТОВ «КОМУНАЛЬНИК», що стосується спотворення результатів вищевказаних торгів:
- наявністю зв`язків (наявність господарських відносин між учасниками, в тому числі перед оголошенням Торгів);
- посвідченням документів одним нотаріусом (посвідчення документів одним приватним нотаріусом в м. (інформація, доступ до якої обмежено), незважаючи на місцезнаходження ТОВ «ГРУПА «КАПІТАЛ СТРОЙ» та ТОВ «КОМУНАЛЬНИК» у різних містах;
- єдністю інтересів (для отримання висновків експертизи щодо відповідності вимогам охорони праці та безпеки промислового виробництва вказали про використання одного й того ж самого обладнання та машин (на підставі одного і того ж самого договору);
- створенні кошторисів в одному програмному комплексі із спільними особливостями в оформленні кошторисної документації (не отримували ліцензії на послуги із встановлення ПК АВК-5 та послуги з питань визначення вартості будівельних робіт при застосуванні ПК АВК-5, тому створення своїх кошторисів в одному ПК АВК-5 в одній редакції з ідентичними показниками та спільними особливостями);
- ідентичністю в кошторисах: ресурсів, коефіцієнтів, вартості тощо (застосування в кошторисах ідентичних ресурсів, коефіцієнтів, вартості тощо, в той час як ці показники залежать виключно від індивідуальних умов здійснення господарської діяльності).
Таким чином, проведення зазначеної закупівлі відбулося за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками тендеру її видимості.
З огляду на вищезазначене адміністративна колегія Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у рішенні № 54/17-р/к від 30.03.2023 у справі № 54/30-20 дійшла висновку, що ТОВ «ГРУПА «КАПІТАЛ СТРОЙ» та ТОВ «КОМУНАЛЬНИК» під час підготовки документації у закупівлі діяли не самостійно, а узгоджували свої дії та не змагалися між собою, що є обов`язковою умовою участі у конкурентних процедурах закупівель за Законом України «Про публічні закупівлі».
Внаслідок узгодженості поведінки учасників закупівлі право на укладення договору за результатами аукціону одержано не на конкурентних засадах, чим було спотворено результати цих торгів. Узгодивши свою поведінку та свої тендерні пропозиції, ТОВ «ГРУПА «КАПІТАЛ СТРОЙ» та ТОВ «КОМУНАЛЬНИК» тим самим усунули конкуренцію та змагальність між собою, а отже, спотворили результат проведених замовником торгів, порушивши право замовника на отримання найбільш ефективного для нього результату, а відтак, вчинили антиконкурентні узгоджені дії, заборонені Законом України «Про захист економічної конкуренції».
В результаті такої узгодженої поведінки ТОВ «ГРУПА «КАПІТАЛ СТРОЙ» та ТОВ «КОМУНАЛЬНИК» під час участі в торгах не було дотримано принципів здійснення закупівель, передбачених ст. 3 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме: добросовісної конкуренції серед учасників, максимальної економії й ефективності, відкритості та прозорості на всіх стадіях закупівель.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.04.2024 у справі № 904/2933/23 апеляційну скаргу ТОВ «ГРУПА «КАПІТАЛ СТРОЙ» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2023 у справі № 904/2933/23 залишено без задоволення. 
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2023 у справі № 904/2933/23 скасовано, прийнято нове рішення яким в задоволенні позовних вимог ТОВ «ГРУПА «КАПІТАЛ СТРОЙ» до Південно-Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсними та скасування рішення адміністративної колегії № 54/17-р/к від 30.03.2023 у справі № 54/30-20 відмовлено повністю.
Під час розгляду господарської справи № 904/2933/23 судами встановлено, що факти у своїй сукупності свідчать про узгодження (координацію) ТОВ «ГРУПА «КАПІТАЛ СТРОЙ» та ТОВ «КОМУНАЛЬНИК» своєї поведінки при підготовці до участі та участі у торгах (тендері), зокрема про обмін інформацією; наданими доказами підтверджується, що під час підготовки документів для участі у процедурі закупівлі позивач діяв не самостійно, а узгоджував свої дії з ТОВ «Комунальник» та не змагався з ним, що є обов`язковою умовою участі у конкурентних процедурах закупівель за Законом України «Про публічні закупівлі»; вказаними діями ТОВ «ГРУПА «КАПІТАЛ СТРОЙ» усунув конкуренцію та змагальність, а отже спотворив результати проведення замовником торгів, порушивши його право на отримання найбільш ефективного для нього результату і відтак вчинив анти конкурентні узгоджені дії, заборонені Законом України «Про захист економічної конкуренції».
Крім того, суди дійшли висновку, що Південно-східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України прийняло оспорюване Рішення у межах наданих йому повноважень та без порушення приписів чинного законодавства, а тому відсутні підстави для визнання його протиправним.
Так, прокурор зазначає про те, що тендер відбувся за участю в ньому двох учасників – ТОВ «ГРУПА «КАПІТАЛ СТРОЙ» та ТОВ «КОМУНАЛЬНИК», які вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених між собою дій, що стосуються спотворення результатів цього тендера.
Отже, придбання Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради послуг з аварійного обслуговування внутрішньо-будинкових мереж водопостачання, водовідведення та електропостачання відбулося за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками цього тендера її видимості.
Поведінка ТОВ «ГРУПА «КАПІТАЛ СТРОЙ» та ТОВ «КОМУНАЛЬНИК» під час участі в тендері явно несумісна з добросовісністю та принципами здійснення публічних закупівель.
Тому договір, укладений за підсумками тендера, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу ТОВ «ГРУПА «КАПІТАЛ СТРОЙ», на підставі ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 і ч. 3 ст. 228 ЦК України.
Неправомірна поведінка, що мала місце на стадії проведення процедури закупівлі та прийняття спірного рішення тендерного комітету, не може мати правомірного наслідку – укладення договору.
Отже, недійсність результатів спірної закупівлі свідчить про незаконність укладеного за підсумками її проведення договору.
В свою чергу, ТОВ «ГРУПА «КАПІТАЛ СТРОЙ» за спірним договором одержало 181 269 698,56 грн, що підтверджується звітом про виконання договору про закупівлю від 10.02.2021.
Крім того, факт отримання ТОВ «ГРУПА «КАПІТАЛ СТРОЙ» зазначеної суми коштів підтверджується даними офіційного державного веб-порталу про використання розпорядниками та одержувачами публічних коштів державного та місцевих бюджетів https://spending.gov.ua (номери трансакцій 162051649, 160811438, 166839609, 169440626, 171401201, 174252187, 176736281, 179352518, 182361233, 185780727, 185861650, 185988755, 188913982, 188942500, 189288699, 190035377, 190035379, 189113222, 189113224, 189113225, 191021208, 191381903, 194301448).
Таким чином, з урахуванням викладеного ТОВ «ГРУПА «КАПІТАЛ СТРОЙ», маючи намір щодо отримання незаконного права на укладення договору з метою одержання прибутку, порушуючи інтереси держави та суспільства, а також інших учасників ринкових відносин, усвідомлюючи протиправність таких дій, їх суперечність інтересам держави і суспільства, прагнучі та свідомо допускаючи настання протиправних наслідків, узяло участь у проведенні конкурентної процедури закупівлі, знівелювавши змагальність у ній, внаслідок чого отримало бюджетні кошти в сумі 181 269 698,56 грн.
Вказане свідчить про наявність у ТОВ «ГРУПА «КАПІТАЛ СТРОЙ» умислу на укладення спірного договору, який суперечить інтересам держави й суспільства, з метою отримання прибутку.
Враховуючи наявність умислу лише у ТОВ «ГРУПА «КАПІТАЛ СТРОЙ» як сторони оспорюваного договору, одержані ним 181 269 698,56 грн за цим правочином повинні бути повернуті іншій стороні договору (Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради), а отримані ним за рішенням суду кошти – стягнуті в дохід держави.
Наведене і є причиною виникнення спору.

Обгрунтовуючи підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді, останній зазначає наступне. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист таких інтересів, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді за одночасної наявності двох елементів: порушення або загрози порушення інтересів держави та нездійснення чи неналежного здійснення захисту таких інтересів відповідним суб`єктом владних повноважень, а також у разі його відсутності.
Згідно з ч. 3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених до його компетенції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
З викладеним корелюються й положення ч. ч. 3 та 4 ст. 53 ГПК України, за якими у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, передбачені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також указує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Щодо порушення інтересів держави.
Одним із ключових для застосування норм ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та визначення згаданого елемента є поняття «інтерес держави». «Інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора із захисту суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 19.09.2019 у справі № 815/724/15, від 28.01.2021 у справі № 380/3398/20, від 05.10.2021 у справі № 380/2266/21, від 02.12.2021 у справі № 320/10736/20 та від 23.12.2021 у справі № 0440/6596/18.
Крім того, відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Україна є Державою – учасницею Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції, прийнятої на 58 сесії Генеральної Асамблеї ООН 31.10.2003 (далі – Конвенція).
Для України Конвенція набрала чинності 01.01.2010 у зв`язку з її ратифікацією Законом України від 18.10.2006 № 251-V. Отже, держава офіційно взяла на себе зобов`язання виконувати положення Конвенції.
На сьогодні Конвенція – найбільш змістовний міжнародний акт, спрямований на запобігання та боротьбу з корупцією як у світовому, так і в національному масштабі. Цей документ становить правовий базис для приведення національного законодавства кожної Держави-учасниці у відповідність до загальновизнаних методів і заходів у вказаній сфері. В основу згаданої Конвенції органічно покладено дві ключові засади: заходи щодо запобігання корупції та боротьба із цим явищем. Держави – учасниці Конвенції, беручи до уваги принципи належного управління державними справами й державним майном, справедливості, відповідальності й рівності перед законом і необхідність забезпечити добропорядність, домовилися про те, що цілями Конвенції є, зокрема, заохочення чесності, відповідальності й належного управління громадськими справами й державним майном (преамбула та ст. 1 Конвенції).
У сфері державних закупівель та управління державними фінансами (ч. 1 ст. 9 Конвенції) кожна Держава-учасниця вживає згідно з основоположними принципами своєї правової системи необхідних заходів для створення належних систем закупівель, які ґрунтуються на прозорості, конкуренції та об`єктивних критеріях прийняття рішень і є ефективними.
З 21.02.2019 набрали чинності зміни до Конституції України щодо стратегічного курсу держави на набуття повноправного членства України в Європейському Союзі та в Організації Північноатлантичного договору.
Для поступової інтеграції України до ЄС та розвитку України в цілому важливою є Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі – Угода), розділ IV якої присвячений торгівлі та суміжним питанням. Цю Угоду, яка для України набрала чинності 01.09.2017, ратифіковано Законом України від 16.09.2014 № 1678-VII. Зокрема, в Угоді сторони визначили внесок прозорого, недискримінаційного, конкурентного і відкритого тендерного процесу у сталий економічний розвиток і встановили за свою мету ефективне, взаємне і поступове відкриття відповідних ринків закупівель (ст. 148).
Згідно зі ст. 151 Угоди не пізніше ніж через 6 місяців з дати набрання нею чинності сторони дотримуються низки основних стандартів для укладення відповідних контрактів. Ці основні стандарти походять безпосередньо з правил та принципів державних закупівель, які регулюються acquis ЄС у сфері державних закупівель, зокрема принципи прозорості та пропорційності.Глава 10 Угоди присвячена забезпеченню конкуренції в господарчій сфері.
Так, сторони визнають важливість вільної та неспотвореної конкуренції у торговельних відносинах, а також те, що антиконкурентні господарські дії та операції потенційно можуть спотворити належне функціонування ринків та загалом зменшити позитивні наслідки лібералізації торгівлі. Тому Сторони домовилися, що певні практики та операції, як визначено їхнім відповідним законодавством про конкуренцію, є несумісними із цією Угодою тією мірою, якою вони можуть вплинути на торгівлю між Сторонами (ст. 254 Угоди).
До таких практик та операцій віднесено угоди, узгоджені дії суб`єктів господарювання та рішення об`єднань суб`єктів господарювання, метою або наслідками яких є перешкоджання, обмеження, спотворення чи суттєве послаблення конкуренції на території будь-якої зі Сторін (ст. 254(а) Угоди).
При цьому Україна та Сторона ЄС забезпечують застосування законодавства про конкуренцію, яке ефективно протидіє діям та операціям, зазначеним у ст. 254(a) (ч. 1 ст. 255 Угоди).
Отже, порушення законодавства про публічні закупівлі шляхом усунення конкуренції під час проведення тендера призводять до незабезпечення положень Конвенції та підриву авторитету Української держави перед Європейським співтовариством, свідчать про невиконання вказаної Угоди, нівелюють конституційні засади, тобто фактично відтерміновують набуття Україною повноправного членства в Європейському Союзі та Організації Північноатлантичного договору.
Цей позов має на меті комплексний захист інтересів держави, порушених унаслідок укладення спірного договору. Обставини вчинення та наслідки таких діянь для економіки держави свідчать про невідповідність указаних фактів як правовій природі здійснення публічних закупівель у цілому, яка заснована на чесній господарській діяльності учасників тендерів та замовників, так і інтересам держави та суспільства.
Зазначені обставини та наслідки передбачають розпорядження бюджетними коштами з недотриманням принципів максимальної економії, ефективності та результативності їх витрачання, які забезпечуються завдяки добросовісній конкуренції суб`єктів господарювання.
Близька за змістом правова позиція висловлена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в постанові від 25.08.2022 у справі № 904/6691/20 (№ 910/18605/19).
Згідно з п. 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету міністрів Ради Європи державам – учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятої 19.09.2012 на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їхня місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.
Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад у тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (рішення від 15.01.2009 у справі «Менчинська проти Росії», заява № 42454/02, п. 35; рішення від 01.04.2010 у справі «Корольов проти Росії», заява № 5447/03, п. 38).
За змістом ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є представницькими органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. У статті 143 Конституції України зазначено, що місцеві органи самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки та збори відповідно до закону; утворюють, реорганізовують та ліквідують комунальні підприємства, організації, установи.
Завданням органу місцевого самоврядування, зокрема, міської ради, є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності (аналогічні висновки містяться у постановах суду касаційної інстанції від 30.07.2020 у справі № 904/5598/18, від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18). 
Для реалізації наданих повноважень орган місцевого самоврядування, зокрема міська рада, має право звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України. Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради є виконавчим органом Дніпровської міської ради згідно з рішенням міської ради від 16.03.2016 № 7/3 «Про затвердження структури Дніпропетровської міської ради та її виконавчих органів, граничної чисельності працівників міської ради та її виконавчих органів» (із змінами та доповненнями).
Згідно Положення про Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 21.12.2016 № 33/17 (зі змінами від 20.09.2017 рішення № 70/24, від 20.03.2019 рішення № 75/43) Департамент є юридичною особою публічного права, утримується за рахунок коштів міського бюджету, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, є головним розпорядником коштів міського бюджету та замовником на виконання робіт, виходячи із завдань Департаменту. Департамент підзвітний і підконтрольний міській раді, підпорядкований виконавчому комітету міської ради, міському голові, заступнику міського голови з питань діяльності виконавчих органів відповідно до розподілу повноважень.
Отже, Дніпровська міська рада, будучи засновником та власником майна Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, здійснює управління ним та контроль за його фінансово-господарською діяльністю, зобов`язана контролювати питання ефективності використання бюджетних коштів при укладенні договорів про закупівлю та є уповноваженим органом, що наділений повноваженнями на виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах.
За інформацією Дніпровської міської ради № 3/12-2622 від 27.05.2025 джерелом фінансування зазначеного договору були кошти міського бюджету відповідно до Програми реформування та розвитку житлового господарства м. Дніпра на 2020-2024 роки, затвердженої рішенням Дніпровської міської ради від 30.03.2016 № 18/5. Бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами (ч. ст. 95 Конституції України). Пунктом 6 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України визначено, що бюджетна система України функціонує, зокрема, за принципом ефективності та результативності, який означає, що при виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.
У свою чергу практична реалізація вказаного принципу бюджетної системи України під час здійснення видатків бюджету досягається завдяки Закону України «Про публічні закупівлі», метою якого є забезпечення ефективного та прозорогоздійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, розвиток добросовісної конкуренції.
Так, відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 5 цього Закону закупівлі здійснюються за принципами добросовісної конкуренції серед учасників і максимальної економії, ефективності та пропорційності. Проте порушення учасниками закупівель вимог Закону України «Про захист економічної конкуренції», спрямованого на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин, нівелює можливість втілення вказаних принципів бюджетної системи України та публічних закупівель, призводить до неефективного та неекономного використання бюджетних коштів для придбання товарів, робіт і послуг.
Тому пред`явлення позову прокурором у такому випадку зумовлено очевидним порушенням інтересів держави в бюджетній сфері, оскільки вчинення ТОВ «ГРУПА «КАПІТАЛ СТРОЙ» порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати тендера, призвело до придбання послуги за рахунок статутних коштів комунального підприємства за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками тендера її видимості. Наслідком цього стало нівелювання мети публічної закупівлі – отримання послуги з максимальною економією та ефективністю, із залученням мінімального обсягу бюджетних коштів.
Щодо нездійснення органами, уповноваженими державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, такого захисту
Другим елементом, який становить невід`ємну частину підстав для представництва прокурором інтересів держави, є нездійснення чи неналежне здійснення захисту порушених інтересів відповідним суб`єктом владних повноважень.
При цьому «нездійснення або неналежне здійснення суб`єктом владних повноважень своїх функцій» обґрунтовується та доводиться прокурором у кожному конкретному випадку самостійно з огляду на конкретні обставини справи.
Так, у постанові від 19.07.2018 у справі № 822/1169/17 Верховний Суд указав, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор.
Однак, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно (правова позиці Верховного Суду у справі № 927/246/18 від 06.02.2019).
У п. 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наведено висновок щодо застосування ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» у спірних правовідносинах, з якого вбачається, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Аналогічна правова позиція висловлювалась неодноразово, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 10.05.2018 у справі № 910/18283/17, від 17.10.2018 у справі № 910/11919/17.
Отже, Дніпровська міська рада та Східний офіс Держаудитслужби як органи, уповноважені державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, такого захисту не здійснюють.
Згідно з абз. абз. 1– 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.
Правобережною окружною прокуратурою міста Дніпра на виконання вимог, установлених абз. 4 ч. 4 ст. 23 указаного Закону, 29.04.2025 направлено Східному офісу Держаудитслужби запит № 53-2594ВИХ-25. У запиті прокуратурою повідомлено про порушення інтересів держави внаслідок антиконкурентних узгоджених дій учасників закупівлі № UA-2019-11-15-000259-b, а також порушено питання про вжиття заходів державного фінансового контролю.
Східним офісом Держаудитслужби листом від 09.05.2025 № 040406-17/2921-2025 повідомлено прокуратуру про те, що остання планова ревізія фінансово-господарської діяльності Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради проводилася Східним офісом Держаудитслужби за період з 01.01.2015 по 31.08.2018. Результати ревізії зафіксовані в акті від 06.11.2018 № 04.06-21/05.
Також, Східним офісом Держаудитслужби листом від 28.05.2025 № 040417-17/3307-2025 повідомлено прокуратуру про те, що заходи державного фінансового контролю щодо зазначеної закупівлі не проводилися, у зв`язку з чим, на їх думку, відсутні підстави для вжиття заходів визнання договору недійсним.
Листом від 09.07.2025 № 53-4292ВИХ-25 Правобережною окружною прокуратурою міста Дніпра повідомлено Східний офіс Держаудитслужби про прийняте рішення щодо представництва інтересів держави шляхом пред`явлення до суду цього позову відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Крім того, Правобережною окружною прокуратурою міста Дніпра на виконання вимог, установлених абз. 4 ч. 4 ст. 23 указаного Закону, 28.04.2025 спрямовано до Дніпровської міської ради запит № 53-2582ВИХ-25. У запиті прокуратурою повідомлено про порушення інтересів держави внаслідок антиконкурентних узгоджених дій учасників закупівлі № UA-2019-11-15-000259-b, а також порушено питання про звернення з позовом щодо стягнення коштів на користь держави.
Дніпровською міською радою листом від 30.05.2025 № 7/11-1194 повідомлено прокуратуру про те, що договір виконано та на їх думку, у них відсутні правові підстави для звернення до суду з позовом.
Листом від 09.07.2025 № 53-4291ВИХ-25 Правобережною окружною прокуратурою міста Дніпра повідомлено Дніпровську міську раду про прийняте рішення щодо представництва інтересів держави шляхом пред`явлення до суду цього позову відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Отже, органами, уповноваженими державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах (Дніпровською міською радою та Східним офісом Держаудитслужби), допущено нездійснення необхідного захисту – не пред`явлено до суду позову про визнання недійсним договору як такого, що суперечать інтересам держави з умислу ТОВ «ГРУПА «КАПІТАЛ СТРОЙ», застосування наслідків недійсності відповідного правочину.
У п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 зроблено висновок, згідно з яким прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після одержання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Внаслідок нездійснення вказаними органами належних заходів інтереси держави залишаються незахищеними.
У зв`язку із викладеним у прокурора виникло не тільки право, а й обов`язок відреагувати на їх порушення шляхом пред`явлення до суду цього позову.
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 04.04.2019 у справі № 924/349/18, від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 та від 26.05.2020 у справі № 912/2385/19.
Таким чином, наявність у прокурора підстав для представництва інтересів держави в особі Дніпровської міської ради та Східного офісу Держаудитслужби шляхом пред`явлення цього позову обґрунтовується: – порушенням інтересів держави у бюджетній сфері та необхідністю їх комплексного захисту, адже вчинення ТОВ «ГРУПА «КАПІТАЛ СТРОЙ» порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді анти конкурентних узгоджених дій, які спотворили результати тендера, призвело до придбання товару за рахунок статутних коштів комунального підприємства за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками тендера її видимості, наслідком чого стало нівелювання мети публічної закупівлі – отримання послуги з максимальною економією та ефективністю, із залученням мінімального обсягу бюджетних коштів для цього;
– органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, будучи поінформованими про існування такого порушення, не здійснюють захисту інтересів держави.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою, третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлено законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним (оспорюваний правочин).
За змістом частини третьої статті 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Аналогічна за змістом норма містилася у ч. 1 ст. 208 Господарського кодексу України (яка була чинною на час виникнення спірних відносин).
За приписами частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд також враховує, що провадження у цій справі (№904/3891/25) було зупинено до закінчення розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/3456/23.
Так, у постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла таких висновків:
- вирішуючи питання щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК суд має враховувати що санкції, передбачені ч.3 ст.228 ЦК, ч.1 ст.208 ГК є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства (п.74);
- конфіскація без вироку суду (Non-Conviction Based Confiscation - NCBC) розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене ст.1 Першого протоколу до Конвенції (п.75);
- застосування наслідків, передбачених ч.3ст.228 ЦК є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (п.76);
- ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на те, що для дотримання принципу пропорційності цивільна конфіскація має стосуватися майна, яке було отримане від злочинної діяльності, незаконного збагачення, майна, джерела походження якого сторона не могла пояснити, або майна, яке безпосередньо використовувалося при здійсненні злочинної діяльності. ЄСПЛ також визнав небезпечною тенденцію поширення конфіскації без вироку суду на випадки звичайних адміністративних порушень (п.92);
- при визначенні підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо) (п.105);
- ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчиненні особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції (п.105);
- ЄСПЛ звертає увагу на важливість дотримання принципу пропорційності втручання і щодо добросовісного власника майна (у нашому випадку - добросовсної сторони правочину) (п.106);
- на перший погляд, приписи ч.3 ст.228 ЦК свідчать про те, що втручання у право володіння майном добросовісного учасника правочину не відбувається, невинна особа не має зазнавати збитків через недійсний правочин, адже сторона має отримати від порушника назад своє майно, а з неї стягується в дохід держави лише те, що вона отримала від порушника (п.107);
- втім, Об`єднана палата вважає, що за умови застосування відповідних приписів ч.3 ст.228 ЦК, відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовісного учасника (п. 108);
- по-перше, добросовісна сторона все одно втрачає очікуваний результат угоди. Вона витратила час, ресурси, можливо зазнала упущеної вигоди і зрештою залишиться ні з чим (лише зі своїм початковим майном/грошима). Якщо правочин був вигідним для неї, позбавлення майна чи прибутку може відчуватися як покарання, хоча умислу з її боку не було (п.109);
-по-друге, конфіскація майна добросовісної сторони (того, що вона отримала від іншого учасника) означає, що держава вилучає майно у особи, яка не вчинила свідомого порушення. Такий крок потребує дуже переконливого обґрунтування публічним інтересом. ЄСПЛ у подібних справах перевіряє, чи не було можливості обмежитися менш суворими заходами щодо невинної особи (справа "Air Canada v. the United Kingdom") (п.110).

На підставі аналізу вказаної вище постанови Об`єднаної палати, для застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України має бути доведено сукупність таких обставин:
- наявність конкретної мети правочину, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства;
- причинно-наслідковий зв`язок між такою метою та наслідками правочину;
- умисел сторони (сторін) на досягнення цієї протиправної мети;
- пропорційність обраного засобу втручання (санкції) легітимній меті захисту публічних інтересів.
При цьому державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (рішення Конституційного Суду України у рішенні №3-рп/99 від 08.04.1999).
Поняття "інтереси держави" має невизначений зміст, і в кожному конкретному випадку необхідно встановити, порушені чи ні інтереси окремої особи або держави. Інтереси держави - це закріплена Конституцією та законами України, міжнародними договорами (іншими правовими актами) система фундаментальних цінностей у найбільш важливих сферах життєдіяльності українського народу і суспільства.
У контексті публічних закупівель такими інтересами є забезпечення добросовісної конкуренції та ефективного використання бюджетних коштів.
Суд відзначає, що встановлення порушень законодавства у сфері публічних закупівель не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Для застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України необхідним є встановлення виняткових обставин, зокрема умислу сторони на порушення публічного порядку, спрямованості дій на досягнення протиправної мети, а також наявності істотного порушення державних чи суспільних інтересів.

Посилання прокурора на подання ТОВ «Група «Капітал Строй» недостовірних документів у складі тендерної пропозиції саме по собі не свідчить про наявність підстав для застосування конфіскаційної санкції, передбаченої ч. 3 ст. 228 ЦК України. Матеріали справи не містять обвинувального вироку суду чи інших належних і допустимих доказів, які б підтверджували вчинення посадовими особами відповідача кримінально караних дій, спрямованих на незаконне заволодіння бюджетними коштами.
Матеріалами справи підтверджується, що спірний договір виконано сторонами належним чином.
Прокурором і позивачами не заявлялося про неналежну якість, неповноту чи невиконання робіт. Отже, матеріалами справи не підтверджено завдання збитків державі чи територіальній громаді або безпідставного збагачення відповідача.
Прокурор не надав належних і допустимих доказів того, що внаслідок укладення та виконання спірного договору замовник здійснив переплату бюджетних коштів, отримав послуги за завідомо завищеною ціною або зазнав інших значних майнових втрат, співмірних із конфіскаційною санкцією, що заявляється до застосування. 
Зокрема, не довів спрямованість і відповідність спірного правочину ознакам, які б свідчили про посягання на суспільні, економічні чи соціальні основи держави і суспільства. При цьому, обвинувальний вирок у кримінальному провадженні, який би мав преюдиційне значення для цієї господарської справи, не виносився та прокурором суду не надавався.
Доводи прокурора про те, що сам факт подання недостовірної інформації свідчить про спрямованість правочину проти інтересів держави та суспільства, відхиляються судом, оскільки фактично зводять будь-яке порушення законодавства про публічні закупівлі до підстави для застосування спеціальної конфіскаційної санкції, що не відповідає змісту ч. 3 ст. 228 ЦК України та принципу пропорційності.
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що прокурором не доведено наступних обставин: наявності мети спірного правочину, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства; заподіяння державі та суспільству значних збитків, а також безпідставного збагачення відповідача; причинно-наслідкового зв`язку між діями учасника торгів та погіршенням майнового становища держави.
Таким чином, прокурором не доведено наявності сукупності умов, необхідних для визнання спірного договору недійсним саме на підставі частини 3 статті 228 ЦК України та застосування наслідків, передбачених цією нормою.
Суд погоджується з доводами прокурора про те, що укладений між відповідачами правочин не в повній мірі відповідає основним принципам закупівель за публічні кошти. Водночас у суду відсутні підстави вважати, що оспорюваний правочин не відповідає інтересам держави і суспільству у відповідності до частини третьої статті 228 ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене вище та наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відмову у позові керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради; Східного офісу Держаудитслужби до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради; Товариства з обмеженою відповідальністю "Група "Капітал Строй" про визнання недійсним договору та додаткових угод, застосування наслідків недійсності та стягнення грошових коштів у сумі 181 269 698 грн 56 коп. 
Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору залишаються за прокурором.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 185, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради; Східного офісу Держаудитслужби до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради; Товариства з обмеженою відповідальністю "Група "Капітал Строй" про визнання недійсним договору та додаткових угод, застосування наслідків недійсності та стягнення грошових коштів у сумі 181 269 698 грн 56 коп. відмовити у повному обсязі. 
Судові витрати віднести на прокуратуру. 

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.
Повне рішення складено 17.07.2026

Суддя І.А. Рудь