КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 серпня 2026 року м. Київ № 320/29502/23
Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиця А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИ О» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И В:
До Київського окружного адміністративного суду звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «ТРИ О» (далі – позивач / ТОВ «ТРИ О») з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі – відповідач / податковий, контролюючий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення від 30.05.2023 №1072/Ж10/31-00-04-02-03, яким товариство з обмеженою відповідальністю «ТРИ О» зобов`язане сплатити штраф у розмірі 25% від суми простроченого грошового зобов`язання, що становить 925 063,55 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про протиправність прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення від 30.05.2023 №1072/Ж10/31-00-04-02-03 з огляду на відсутність умислу на вчинення податкового правопорушення, яке полягало в порушенні строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за IV квартал 2022 року, у зв`язку з чим, на думку позивача, правові підстави для застосування штрафу у розмірі 25% від суми боргу були відсутні. 
Окрім того, позивачем вказано, що нерухоме майно, щодо якого виник обов`язок зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відноситься до переліку територій активних бойових дій, а відтак, в силу положень підпункту 69.22 пункту 69 підрозділу 10 «Перехідні положення» Податкового кодексу України ТОВ «ТРИ О» звільняється від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за період з 01.03.2022 по 31.12.2022. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідачем подано до суду відзиві на позовну заяву, в якому зазначено про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з огляду на те, що ТОВ «ТРИ О» в порушення пункту 57.1 статті 57, підпункту 266.10.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України не сплачено в установлені строки узгоджену суму грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за IV квартал 2022 року у загальній сумі 3 700 254,19 грн. Таким чином, вважає, що відповідачем правомірно винесено податкове повідомлення-рішення від 30.05.2023 №1072/Ж10/31-00-04-02-03, яким застосовано штраф у розмірі 25 відсотків у сумі 925 063,55 грн відповідно до пункту 124.2 статті 124 Податкового кодексу України. При цьому, зауважено, що невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків, закріплених за платником податків у статті 16 Податкового кодексу. 
Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує відповідальність у вигляді штрафу, передбаченого підпунктом 124.2 статті 124 Податкового кодексу України, є наявність вини платника податків у формі умислу. Такий умисел, на думку позивача, полягає в тому, що платник податків мав можливість вжити необхідних заходів для дотримання вимог податкового законодавства, однак умисно не вчинив відповідних дій щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання. Водночас у відзиві на позовну заяву відсутні будь-які посилання на обставини, які б свідчили про наявність у платника податків вини у формі умислу, а також докази на підтвердження таких обставин.
У поданих до суду письмових запереченнях позивачем зазначено, що невжиття платником податків достатніх заходів щодо дотримання правил та норм податкового законодавства, або якщо контролюючий орган доведе, що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються не достатніми, платник податків вважається винним у вчиненні правопорушення. 
Позивачем подано до суду клопотання, в якому зазначено, що у ТОВ «ТРИ О», станом на момент виникнення спірних правовідносин, не було обов`язку нараховувати та сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за період з 01.03.2022 по 31.12.2022, зокрема, за IV квартал 2022 року, прострочення оплати якого стало підставою для нарахування штрафу та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. 
Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, а також оцінивши наявні в матеріалах належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності, суд дійшов таких висновків.
Як свідчать матеріали справи, ТОВ «ТРИ О» подано податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік (реєстраційний №9033056663 від 16.02.2022), в якій самостійно визначено суму податкового зобов`язання за IV квартал 2022 року у розмірі 3 700 254,19 грн. при граничному терміні сплати – 30.01.2023.
Вказана податкова декларація була прийнята контролюючим органом та зареєстрована під №9033056663, про що свідчить квитанція №2, наявна у матеріалах справи.
У подальшому, позивачем на адресу контролюючого органу було подано уточнюючу податкову декларацію від 13.10.2023 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, уточнивши показник 6.1 та 6.3.
Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків проведено камеральну перевірку ТОВ «ТРИ О», за результатом якої складено Акт від 04.05.2023 №864/Ж5/31-00-04-02-03/23167814 «Про результати камеральної перевірки ТОВ «ТРИ О» з питань своєчасності сплати самостійно визначеного податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за IV квартал 2022 року згідно з поданою податковою декларацією з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік від 16.02.2022 №9033056663 з додатком 2 №9033056682 (код платежу 18010400 Печерський район) (далі – Акт камеральної перевірки).
Відповідно до висновків Акта камеральної перевірки контролюючим органом встановлено, що ТОВ «ТРИ О» (код ЄДРПОУ 23167814) в порушення пункту 57.1 статті 57, підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України несвоєчасно сплачено самостійно визначене податкове зобов`язання за IV квартал 2022 року згідно з податковою декларацією з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік, що призвело до виникнення боргу на суму 3700254,19 грн., погашення якого було із затримкою на 1 день та 22 дні.
Не погоджуючись з висновками Акта камеральної перевірки, позивачем до податкового органу подано письмові заперечення від 18.05.2023 №190, за результатами розгляду яких листом Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 25.05.2023 №387/Ж12/31-00-04-02-03 повідомлено про відповідність висновків Акта перевірки вимогам чинного законодавства. 
На підставі висновків Акта камеральної перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ш» від 30.05.2023 №1072/Ж10/31-00-04-02-03, яким до товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИ О» застосовано штраф у розмірі 25% від суми простроченого грошового зобов`язання, що становить 925 063,55 грн. 
Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржено позивачем в адміністративному порядку, за результатами якого рішенням Державної податкової служби України від 07.08.2023 №21607/6/99-00-06-03-02-06 скаргу ТОВ «ТРИ О» залишено без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін. 
Вважаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами спору, суд зазначає таке.
Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Орендна плата землі державної та комунальної власності - це плата за землю у складі податку на майно і зараховується до місцевого бюджету (ст.10, 14, 269 ПК України).
В ПК України поняття щодо платників земельного податку вживаються в такому значенні:
відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі податок для цілей розділу XII цього Кодексу назва розділу XII «податок на майно» із змінами, внесеними згідно із Законом №71-VIII від 28.12.2014);
відповідно до підпункту 14.1.73. пункту 14.1 статті 14 ПК України землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди;
відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Перелік платників податку, об`єкт оподаткування, база оподаткування, пільги із сплати податку, ставка податку, податковий період, порядок обчислення суми податку, порядок обчислення сум податку в разі зміни власника об`єкта оподаткування податком, порядок сплати податку, строки сплати податку регулюються статтями 269-289 ПК України.
Відповідно до пункту 285.1 статті 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.
Згідно з пунктом 286.2 статті 286 ПК України податкова декларація з плати за землю подається за поточний звітний період не пізніше 20 лютого поточного року.
Пунктом 287.3 статті 287 ПК України визначено, що податкове зобов`язання з плати за землю, визначене у річній податковій декларації, сплачується рівними частками за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Платник плати за землю має право звітну декларацію подавати щомісяця (п. 286.3 ст. 286 ПКУ). Терміни подання декларації визначені підпунктом 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК України, сплата здійснюється у терміни, визначені пунктом 57.1 статті 57 ПК України.
Пунктом 124.1 cтатті 124 ПК України передбачено застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення правил сплати (перерахування) грошового зобов`язання. Порядок нарахування пені встановлено ст. 129 ПКУ.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
На час розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Верховною Радою України 15.03.2022 прийнятий Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким пункт 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнений, зокрема, підпунктом 69.14 такого змісту: «Тимчасово, на період з 1 березня 2022 року по 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан, не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями російської федерації, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, а також за земельні ділянки (земельні частки (паї), визначені обласними військовими адміністраціями як засмічені вибухонебезпечними предметами та/або на яких наявні фортифікаційні споруди.
Таким чином, відповідно до змін, внесених до Податкового кодексу України, не підлягала нарахуванню та сплаті до бюджету плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності): 1) за земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб та: розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями російської федерації; 2) за земельні ділянки (земельні частки (паї), визначені обласними військовими адміністраціями, як засмічені вибухонебезпечними предметами та/або на яких наявні фортифікаційні споруди.
У подальшому, 11.04.2023 Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» № 3050-IX (набрав чинності 06.05.2023 р.), яким підпункт 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України викладено в наступній редакції:
« 69.14. За період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
Суд зазначає, що спірна земельна ділянка, яка на праві власності належала позивачу, розташована на території міста Києва. 
Оскільки об`єкт нерухомості, що належить позивачу та розташований на території м. Києва, відносився протягом періоду з 24.02.2022 по 30.04.2022 до території активних бойових дій, позивач звільнявся від обов`язку щодо сплати податку на нерухомо майно, відмінне від земельної ділянки саме за 2022 рік згідно з п. 69.22. Підрозділу 10 Інші перехідні положення Розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України в редакції Закону № 2142-ІХ, що був чинним в період з 05.04.2022 по 06.05.2023.
Разом із цим суд звертає увагу, що аналіз вказаних положень підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення правовідносин, свідчить, що платники податків (плати за землю, орендної плати), які задекларували за 2022 та/або 2023 роки податкові зобов`язання з плати за землю за земельні ділянки, що розташовані на територіях, визначених цим підпунктом та орендної плати за земельні ділянки до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» (який набрав чинності 06.05.2023) мають право відкоригувати такі нараховані податкові зобов`язання за період 2022-2023 років шляхом подання в порядку, визначеному цим Кодексом, уточнюючих податкових декларацій.
Отже, право осіб на звільнення від сплати податку відповідно до підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України реалізується шляхом подання в порядку, визначеному цим Кодексом, уточнюючих податкових декларацій із зменшенням відповідних податкових зобов`язань.
Аналогічний правовий висновок у подібних правовідносинах викладений Верховним Судом в постановах від 29 жовтня 2024 року у справі № 620/5747/23, від 22 листопада 2024 року у справі № 280/325/24.
Судом встановлено, що позивачем на адресу контролюючого органу було подано уточнюючу податкову декларацію від 13.10.2023 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, уточнивши показник 6.1 та 6.3, у зв`язку позивачем дотримано вимоги підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.
Оскільки, спірне податкове повідомлення-рішення було прийняте контролюючим органом внаслідок несвоєчасної сплати податкового зобов`язання за IV квартал 2022 року по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об?єкти, що не підлягали оподаткуванню відповідно до підпункту 69.22 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, суд доходить висновку, що відповідачем було безпідставно нараховані штрафні санкції на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Разом з тим, відповідно до пунктів 109.1, 109.2 статті 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.
Порушення податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.
Особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом (пункт 112.1 статті 112 ПК України).
Відповідно до пункту 112.2 статті 112 ПК України особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності
Пунктом 112.7 статті 112 ПК України зазначено, що у разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків.
Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи.
Звичайна вина в податковому праві, з огляду на зміст пункту 112.2 статті 112 ПК України, наявна тоді, коли особа не вжила достатніх заходів для того, щоб поводитися розумно, добросовісно і з проявами належної обачності під час вчинення дій або бездіяльності, за які передбачено фінансову відповідальність, і ці обставини було доведено контролюючим органом. Причому усі наведені обставини мають бути наявними у сукупності (нерозумно, недобросовісно та без належної обачності). Тобто, щоб визнати особу винною, потрібно довести, що вона діяла водночас і нерозумно, і недобросовісно, і без належної обачності, при цьому, маючи змогу поводитися належними чином.
На відміну від цього, умисна вина наявна в тому разі, коли особа не лише не вжила достатніх заходів для того, щоб зберігати належну розумність, добросовісність та обачність, але також і вчинила певні конкретні діяння, спрямовані на невиконання податкового обов`язку.
Абзацом 2 пункту 109.1 статті 109 ПК України встановлено, що умисність діяння полягає в удаваному, цілеспрямованому створенні умов, які не можуть мати іншої мети, крім як порушення податкового законодавства чи іншого законодавства, що контролюється податковими органами. Цілеспрямоване створення умов для невиконання податкових обов`язків за своїм характером має відрізнятися від власне невиконання податкового обов`язку. Іншими словами, не можна визнати вчинене податкове правопорушення умисним лише за наявності самого факту невиконання вимог законодавства. Невиконання податкового обов`язку - це наслідок, який має бути результатом (1) або невжиття платником податків належних заходів з метою виконання такого обов`язку (і тоді правопорушення буде просто винним), (2) або цілеспрямованих діянь, метою яких є створення умов для невиконання вимог закону (і тоді правопорушення буде умисним).
Пунктом 123.1. статті 123 ПК України, передбачено, що вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/ або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
У свою чергу п. 123.2. ст. 123 ПК України передбачено, що діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Отже, юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує відповідальність у вигляді штрафу за пунктами 123.2 статті 123 ПК України, є обов`язок доведення контролюючим органом вини платника податків у формі умислу, а саме, - що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.
Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків, закріплених за платником податків у статті 16 ПК України.
Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених Кодексом правил та норм. Вина в податкових правопорушеннях завжди нерозривно пов`язана з встановленням умислу.
У противагу цьому слід зазначити, що умисел у діях платника податків відсутній, якщо результат його поведінки не залежить від змісту і порядку дій. Тобто у разі, коли платник, діючи своєчасно, добросовісно й з належною обачністю не зміг би уникнути негативних наслідків податкового характеру.
Відтак, особа вважається такою, що умисно допустила порушення податкової дисципліни, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.
Отже, необхідною умовою притягнення платника податків до фінансової відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого пунктами 123.2 статті 123 ПК України, є наявність умисних дій та вини такого платника податків, що зумовлює обов`язок контролюючого органу під час перевірки встановити доведеність обставин, які б свідчили про цілеспрямоване створення платником податків умов, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПК України.
Водночас, в Акті перевірки контролюючим органом не зазначено обставини та не доведено фактів, які свідчили б про умисне порушення платником податків строків сплати грошового зобов`язання.
Умовами, які визначають вину особи, у розумінні статті 112 ПК України є: встановлення можливості дотримання особою правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте невжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання; доведення контролюючим органом того, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
Саме можливість особою дотримуватися правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, однак, невжиття нею достатніх заходів щодо їх дотримання через вчинення дій, які можуть бути кваліфіковані як нерозумні, недобросовісні та без належної обачності, за умови доведення цього контролюючим органом, є свідченням вини особи у вчиненні податкового правопорушення.
Отже, Податковим кодексом України на контролюючий орган покладено обов`язок доведення вини, без виконання якого особу не можливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого необхідною умовою є наявність вини.
Для кваліфікації діянь позивача як таких, що вчинені умисно (що є підставою для застосування санкції за пунктом 123.2 ст.123 ПК України), контролюючий орган має довести існування обставин, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Втім наявність таких обов`язкових передумов під час розгляду цієї справи відповідачем доведена не була.
Так, відповідачем не доведено, в тому числі не надано будь-яких доказів, що позивач діяв удавано, цілеспрямовано, нерозумно, недобросовісно та без належної обачності створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПК України, внаслідок чого він має бути притягнутий до фінансової відповідальності саме як за умисне вчинення податкового правопорушення.
За таких обставин, суд вважає, що у відповідача не було достатніх, обґрунтованих та законних підстав для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням наведеного позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Судом встановлено, що під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 13875,96 грн.
Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 13875,96 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.
Керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 252, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИ О» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення від 30.05.2023 №1072/Ж10/31-00-04-02-03, яким товариство з обмеженою відповідальністю «ТРИ О» зобов`язане сплатити штраф у розмірі 25% від суми простроченого грошового зобов`язання, що становить 925 063,55 грн.
Стягнути на користь товариства товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИ О» (адреса: 01001, місто Київ, площа Спортивна, 1-А, код ЄДРПОУ 23167814) судовий збір в сумі 13875,96 грн (тринадцять тисяч вісімсот сімдесят п`ть гривень дев`яносто шість копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (адреса: 02068, місто Київ, вулиця Кошиця, 3, код ЄДРПОУ 44082145).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Перепелиця А.М.